Джъстин.
Исках да дойда да се сбогуваме.
Разбрах, че утре се връщаш в Смолвил.
Да, в Смолвил.
Как върви?
Вие ми кажете.
Тук си от пет месеца. Постигна голям прогрес.
Тялото ти почти се възстанови.
Освен ръцете ми.
Те няма да се оправят и аз няма да мога да рисувам,
а това е единственото нещо, което можех.
Имаше засегнати нерви. Радвай се, че можеш да движиш ръцете си.
-Направих всичко, което можах. -Сериозно?
Това ли казахте на петимата пациенти, завели дела срещу вас?
Разбирам, че си ядосан и искаш да хвърлиш вината върху мен,
но това няма да промени състоянието ти.
Претърпял си катастрофа и трябва да го приемеш.
Бях блъснат от кола.
Когато бях на твоята възраст, исках да стана цигулар.
Кандидатствах в Консерваторията, но се провалих на прослушването.
Инструкторът ми каза, че имам ръце на хирург,
затова се хванах с медицината.
Когато едната врата се затвори,
се отваря друга.
Ти си млад, ще откриеш нещо ново.
Сбогом, Джъстин.
Приятен живот, д-р У елс.
Рене, скъпа, съжалявам.
-Още един неблагодарен пациент? -Не са ли всичките такива?
-Мислиш ли, че ще те съди? -Няма доказателства.
Жив е, трябва да ми благодари.
Какво става?
Добре ли си?
Изкарай ни оттук. По-бързо. Хайде.
Извади ни оттук. Изкарай ни. Побързай.
-Помощ. -Помогнете ни.
Точно така.
-Помогни ми. -Добре.
Добре, хвани ръцете ми.
Виждам ви като летец в униформа.
Какво ще кажете за кариера във военната авиация?
Трябва да помисля.
Защо си толкова усмихнат?
Осигурих си работа през лятото в предизборния щаб на кмета Сийгъл.
Мислех, че ще помагаш на майка си в съда.
Съдията Рос може да си намери студенти да й влачат папките.
Кой би искал да прекара цяло лято с родителите си?
-Да. -Извинявай, Кларк.
Видя ли сина на Куан пред щанда на ВВС?
След баща му военното училище ще е като ваканционно селище.
-Изглеждаш чудесно. -Исках да имам професионален вид.
Знаете ли, че ''Дейли Планет'' взима само четирима стажанти от целия щат?
-Ти ще си една от тях. -Кажете го на него.
Той каза, че получават по 500 молби всяка година.
-Едва ли ще стигна до интервю. -Може да идеш в ''Инкуизитър''.
-Лекс не ти ли предложи? -Искам да съм стажантка в ''Планет''.
Дори само да разнасям кафето.
Защо не опиташ в събота, когато ще си в Метрополис?
Защо ще ходиш в Метрополис?
Ние ще ходим, Кларк.
На конференцията за ученици-журналисти.
Трябваше да ни запишеш. Знам, че не си забравил...
Извинявай. Бях в ''Талон'' цяла седмица...
-Всичко друго е по-маловажно. -Това не е вярно.
Колко време сме били заедно през последните три седмици?
-Виждаме се всеки ден. -45 минути. Колата ми се развали
пред ''Талон'' и ти ме закара вкъщи.
-Трябваше да те издърпам от Лана. -Не си ли малко нечестна?
Не. Когато Лекс и Лана са наоколо, другите не съществуват за теб.
Хлои, защо си толкова чувствителна?
Повечето мъже са от Марс, но ти си от галактика, за която не съм чувала.
Знам, че сгафих, но защо Хлои се държи така?
-Явно не си от най-наблюдателните. -Какво искаш да кажеш?
Искаше да прекара един ден с теб. Щеше да те кани на пролетния бал.
Да, но това ще прилича на...
Среща?
Ако си махнеш наочниците, ще видиш, че Хлои те харесва.
Кларк, не искам да ми се извиняваш.
-Не е посрещането, на което се надявах. -Ей.
Как си? Радвам се да те видя. Кога се върна?
Вчера. Исках да ти благодаря за електронната поща.
-Помогна ми в труден период. -Едва ли съм била единствената.
За повечето си приятели бях престанал да съществувам.
Познато чувство. Кога ще почнеш да правиш отново комиксите си?
Чакаме с нетърпение бъдещите приключения на Горящия гарванов крак.
За съжаление ръката, с която рисувам, пострада най-много.
-О, съжалявам. -Няма проблеми.
Сега съм в процес на преосмисляне на живота си.
Има ли някакъв шанс да те поканя на чаша кафе
или на чаша капучино с обезмаслено мляко?
Защо не? И аз съм в процес преосмисляне на живота си.
Да вървим.
Какво правиш тук?
Идвам по същата причина като теб.
-Годишнината от смъртта й. -Минаха девет години.
Защо е този внезапен изблик на сантименталност?
Заслужавам тези думи. Аз изчезнах от живота ти.
С акциите от ''Луторкорп'', които мама ти остави.
Това ли ти каза баща ти?
През всички тези години мислех, че ме обичаш.
Но ти си го правила само заради парите.
Знам, че си ядосан, но трябва да поговорим.
Не мисля, че имаш нещо за казване, което би ме заинтересувало.
Сбогом, Памела.
Това е любимият ми комикс.
-Сериозно. -Да.
Здравейте.
-Здравей. -Познаваш Джъстин.
Разбира се, добре дошъл. Как се чувстваш?
Карам я ден за ден. Засега.
Намериха ли шофьора, който те блъсна?
Не, не можах да дам информация на полицията. Не помнех нищо.
Какво си спомняш сега?
-Малко от номера на колата. ''ДДИ''. -Можем да я потърсим.
-Обади се на полицията. -Ако открием нещо, ще им кажем.
Добре.
Говорих с Лекс. Той ни уреди два билета за конференцията.
Не се притеснявай. Джъстин е записан и аз отивам като негов придружител.
-Можем да отидем заедно. -Не.
Кларк не се интересува много от журналистика.
Добре. Аз трябва да тръгвам, слушай...
Благодаря.
-Здравей. -Здравей, Кларк. Майка ти тук ли е?
-Исках да поръчам още пай. -На курс е, аз ще взема поръчката.
Мислех, че помагаш на Хлои за последния брой.
-Има кой да й помага. -Още ли сте скарани?
Кой е казал, че сме скарани?
Видях ви вчера на Деня на кариерата. Какво става с вас?
Хлои ме харесва.
А ти какво чувстваш към нея?
Може да бъдем повече от приятели.
-Видях я с Джъстин и я... -Изревнува?
Все едно си открил някаква тайна, която оцветява всичко.
Не мога да повярвам, че не съм го забелязал досега.
Понякога човекът може да е пред очите ти и да не разбереш.
-Колко пая искаш? -Дузина.
Как е Уитни? Разбрах, че баща му е по-добре.
Чувства се чудесно.
Всичко наред ли е?
Никога не е било по-добре.
Желая ти късмет. Надявам се да ти провърви с Хлои.
Аз също.
До скоро.
По дяволите.
Пит.
-Здрасти. -Виждал ли си Хлои?
От часа по английски не съм. Сигурно е с Джъстин.
-Какво мислиш за него? -Изглежда точен.
Не го познавам добре, едно време винаги беше заровен в скицника си.
Хлои явно го харесва.
Внимавай, Кларк, звучиш като някой ревнивец.
Не съм ревнив, а загрижен.
Защото Хлои е харесала готин тип? Аз също съм загрижен.
Виж.
Това падна вчера от папката на Джъстин.
''Лекар губи ръцете си в нелеп инцидент.''
-Е, и? -Това е бил лекарят на Джъстин.
Не е ли странно, че носи в себе си статията?
Трагичната ирония ми хареса.
Винаги ли говориш зад гърба на хората?
-Джъстин, не съм искал... -Напротив.
Започнах да се виждам с Хлои и ти внезапно разбра, че тя съществува.
-С Хлои сме просто приятели. -Ти вече пропиля шанса си.
Сега ме остави да пробвам моя.
Какво правиш тук?
Исках да видя в какъв млад мъж си се превърнал.
В много зает.
Така че ако няма друго...
Бяхме много близки, Александър, ти ми беше като син.
Плащаха ти, за да ме гледаш,
докато мама беше болна, а баща ми кръстосваше света по бизнес.
Обичах те като собствен син.
След метеоритната буря само аз не си промених отношението към теб.
Това не ти дава право
да се връщаш в живота ми 10 години по-късно.
Нещата се промениха. Аз се промених. Какво искаш от мен?
Искам да знаеш какво наистина се случи.
-Ти излъга мама на смъртното й легло. -Не е вярно.
Исках да остана, но баща ти ме отпрати.
След погребението ме извика в офиса си и ми каза,
че ако се опитам да вляза във връзка с теб, ще те лиши от наследство.
Защо да го прави?
Защото искаше да бъдеш негов син, не неин.
Защо идваш сега?
Може би заплахата на баща ми вече не е валидна?
Исках да видя дали си останал верен на себе си
въпреки усилията на Лайънъл.
Освен това исках да те помоля за прошка.
Боя се, че трябва сама да намериш начин да си простиш.
Сбогом, Александър.
Искам всичко да се продава така, както ябълковия пай на майка ти.
-Всяко малко нещо помага. -Здравей, Кларк.
-Как е баща ти, Уитни? -Оправя се. Радва се, че е у дома.
В събота вечер трябва да си свободна.
Взех два билета за ''Нашия град'' в Метрополиския театър.
-Какво те вдъхнови за това? -Видях те да я четеш в училище.
Искам да се реванширам за пропуснатото време.
-До скоро. -Чао.
Напоследък ми обръща повече внимание отколкото през цялата предна година.
Говори ли с него за това?
Изглежда много по-щастлив, откакто се оправи баща му.
-Иска да задълбочим връзката си. -Ти какво мислиш за това?
След като г-н Фордман се разболя, Уитни имаше нужда от мен.
Това ограничи връзката ни. Сега трябва да започнем на чисто.
Много такива неща стават в момента.
-Как са нещата с Хлои? -Неразрешени.
Какво ще правиш?
Не знам, но не искам да загубя приятел заради това.
Пресечеш ли веднъж тази линия, връщане назад няма.
Преди време Хлои ми даде този съвет за някой друг.
Какво стана?
-Реших да си останем приятели. -Съжаляваш ли?
Да. Оставих момента да ми се изплъзне и едва ли ще имам тази възможност пак.
Не искам да правя същата грешка отново.
Току-що пратих буквите от номера и детайлите по катастрофата
на моя човек в полицията. Казах му да провери колите в окръга.
Каза, че ще ми прати факс, ако намери колата.
Уау
Ето, отне ми цяла нощ.
Ей, Уау.
-Красива е. -Ти също.
Знаеш ли, че след като онази кола ме блъсна,
-си представях твоето лице? -Защо?
Защото винаги съм бил влюбен в теб.
Беше ме страх да ти кажа. Помислих си, ето, сега ще умра
и никога няма да имам шанса да й кажа какво изпитвам.
Но когато почна да ми изпращаш електронна поща в болницата,
знаех, че не бива да изпускам този шанс втори път.
Борих се да живея заради теб.
Какво стана току-що?
-Нали нямаш предразсъдъци? -Не.
Нещо стана с мен след катастрофата
и докато бях в болницата, разбрах, че мога да местя предмети.
-Мислено. -Като телекинеза?
Плаша ли те?
Виждала съм и по-странни неща.
Не искам да свърша на стената ти.
Не се тревожи, няма. Сега накарай всичко да се вдигне отново.
Хлои, може ли да...
-Може ли да поговорим отвън? -Разбира се, Кларк.
-Веднага се връщам. -Добре.
Не мислиш ли, че нещата с Джъстин стават твърде бързо?
Пишем си от шест месеца. Познавам го по добре от теб.
-Каза ли какво е станало с лекаря му? -Не.
Но ми каза, че си говорил неща зад гърба му.
-Просто съм загрижен за теб. -Какъв ти е проблемът, Кларк?
Да нямаш комплекс за спасител?
Ако съм в беда, ме спасяваш. Иначе те няма никакъв.
Не искам да се забъркваш с Джъстин, само защото си ми ядосана.
Кларк, светът ми не се върти около теб.
Защо не приемеш, че съм открила специален човек,
и за разлика от теб, искам да използвам този шанс?
Кажете ми само едно нещо, лесно ли излъгахте всички?
-Джъстин? Какво правиш тук? -Съживявам стари спомени.
Мисля, че трябва да си вървиш.
Бях на пешеходната пътека, когато колата ви ме връхлетя.
У дари ме толкова силно, че помислих, че ме е разкъсала на две.
Не знам за какво говориш.
Спомням си, че лежах на улицата, кръвта влизаше в очите ми
и гледах как задните ви светлини изчезват. Не спряхте дори за миг.
Не съм бил аз.
Това започна в болницата.
Може би като компенсация за това, че не мога да движа ръцете си.
Бях обездвижен в гипсово корито.
Тогава разбрах, че мога да местя неща с мисълта си.
Но това не може да замени изгубеното.
То никога няма да се върне.
Джъстин, престани.
Знаете ли какво е да ви удари кола, тежка 1 тон?
Лекс, какво правиш тук толкова късно?
Дойдох да говоря с вашите за обезщетението. Какво четеш?
''Мъжете са от Марс, жените от Венера''?
Опитвам се да разбера женската душевност.
Съмнявам се, че ще я разбереш от тази книга. Какъв е проблемът?
Имам две невероятни приятелки.
Моля те, нека ги наричаме Лана и Хлои.
Винаги съм харесвал Лана, но не мога да се доближа до нея.
Разбрах, че Хлои ме харесва, може би и аз имам чувства към нея.
Коя от двете искаш?
Искам да запазя приятелството си и с двете.
Значи ще останеш сам.
Благодаря. Ще се придържам към книгата.
В любовта не бива да се пазиш, трябва да поемаш рискове.
Ако си слагаш ограничения, никога няма да разбереш.
-Ти обичал ли си някога? -Обичал съм две жени в моя живот.
-Едната умря, а другата ме предаде. -Съжалявам.
Някои хора са създадени да бъдат сами.
-Мамо, какво има? -Директорът Куан.
Загинал е при инцидент.
-Здравейте. Как сте? -Още не мога да повярвам.
Ще правим възпоменателен брой, но точно когато ни трябват снимки,
не можем да намерим. Пит, може ли да провериш в библиотеката?
-Разбира се. -Благодаря.
Получих доклада. Колата му е работела, сигурно е включила на скорост.
-Хлои, добре ли си? -Да, добре съм.
-Не мога да намеря нищо в този офис. -Нека ти помогна.
Не, благодаря.
Виж това.
Три букви от номера на колата на Куан съвпадат с колата, ударила Джъстин.
-Какво искаш да кажеш? -Покрай него
стават доста странни инциденти.
Кларк, тук наистина много бъркаш.
Получи ли отговор на запитването за колата?
-Не. -Получила си.
В 4.43 вчера. Точно когато беше тук с Джъстин.
-Той не би го направил. -Защото го харесваш?
Не, защото го познавам и знам, че не би наранил никого.
Дано да си права.
''Празнувам себе си и ти ме празнувай.''
''Защото всеки мой атом принадлежи на теб.''
Звучи като описание на семейство, нали?
Не нашето. Откога почна да четеш поезия?
Продаваме ''Кадмус Лабс'', Лекс.
Според сделката ни притежавам половината и имам право на вето.
Не си спомням да си ме питал.
Купихме ''Кадмус'', за да банкрутираме сър Хари.
След като направихме дъмпинг, компанията не струва нищо.
Изигра си ролята.
Не си дошъл тук, за да говорим за ''Кадмус''.
Разбрах, че Памела се е върнала обратно в Щатите.
-И че те е посетила. -Да ме лишиш от наследство ли дойде?
-Това ли ти каза? -Вярно ли е?
Майка ти беше невероятна жена.
Но отношенията й с прислугата бяха погрешни. Памела беше паразит.
Убеди майка ти да й остави всички тези акции
и изчезна още преди тялото й да е изстинало.
Дойде специално, за да ми кажеш това?
Знам колко много значеше тя за теб и не искам да използва чувствата ти,
-за да ти иска пари. -Защо ще го прави?
Има достатъчно акции.
Но не иска да ги продаде, за да плати болничните си сметки.
Какви болнични сметки?
-Не ти е казала. Колко благородно. -Какво да ми каже?
Тя умира, Лекс. От рак.
Сигурно от седенето на слънце в Сен Тропе.
-Какво искаше? -Да й простя.
Какво й каза?
Да се маха.
Явно не те познава много добре, нали?
Какво правиш тук?
Дани, наистина съжалявам за това, което стана с баща ти.
Не знам какво точно е станало. Ключовете за колата бяха у него.
Все едно някой е блъснал колата в него.
Дани, познаваш ли Джъстин Гейнс?
Знаеш ли дали е идвал тук снощи?
Не, защо?
Джъстин мисли, че баща ти е бил отговорен за катастрофата.
Това е лудост. Трябва да си вървиш.
Номерата на вашата кола съвпадат с тези на колата, която го е блъснала.
Има ли някакъв шанс Джъстин да е прав?
Баща ми не заслужаваше това.
Не е карал той колата, нали?
Ти си блъснал Джъстин.
Баща ми...
Опитваше се да ме предпази.
Хлои?
-Майка ми каза, че си тук. -Исках да те изненадам.
Не те видях в училище. Разбра ли за директора Куан?
-Да. Наистина странно, нали? -Да.
Човек не може да знае кога ще хвърли топа.
Трябва да извлечем максимума от времето, с което разполагаме.
-Какво има? -Нищо. Забравих, че съм казала
на Кларк, че ще го чакам у тях.
За човек, когото си отхвърлила, прекарваш много време с него.
Не се тревожи. Днес смятам да му кажа какво точно става между нас.
Постъпил си правилно. Убедил си Дани да си признае.
-Отива в затвора. Баща му е мъртъв. -Някои тайни разбиват семейства.
Хлои е на телефона, звучи много изплашено.
-Хлои, какво има? -Търся те навсякъде.
Джъстин е замесен, ти беше прав.
-У спокой се. Къде си? -Във вашия хамбар.
Не ти казах всичко, Кларк.
Знам как Джъстин е причинил тези инциденти.
Хлои? Хлои.
Джъстин?
Как можа да ме предадеш? Как можа да предадеш всичко между нас?
О, не.
Точно това обичам в теб, Хлои. Ти си боец.
Съжалявам. Не исках да свършва така.
-Как го направи? -Убил си невинен човек.
-Лъжеш. -Синът му се предаде на полицията.
-Той те е блъснал. -Не е вярно.
Каза, че държиш на Хлои. Колко души още мислиш да убиеш?
Само един.
Трябва да се упражняваш при приземяването, Кларк.
Не можеш да спечелиш, Джъстин.
Хлои, добре ли си?
-Най-малко теб съм очаквала. -Защо не ми каза?
-Това не те засяга. -Не ме засяга това, че умираш?
-Мога да ти осигуря лечение. -Не дойдох при теб за помощ.
Дойдох, защото нямаше какво повече да губя.
Истината е, че ме е срам, защото метастазите ми дадоха кураж.
Твърде дълго ме беше страх от това копеле.
Беше ме страх да ти кажа колко много значиш за мен.
Колко много исках да ти помогна да пораснеш.
Иска ми се да беше така. Можеше да съм по-добър човек.
Фактът, че си тук, говори много за това какъв човек си.
Майка ти щеше да се гордее.
-Тя наистина много ми липсва. -На мен също.
-Говорих с родителите на Джъстин. -Как е той?
В психиатричното е. От полицията не знаят в какво да го обвинят,
но поне няма да нарани никого.
Ще почваш ли с упреците или оставяш лошата ми преценка без коментар?
Иска ми се да бях сгрешил.
Забелязвам материал за Стената на странностите от един километър,
а когато се изправи пред мен, съм като сляпа.
Просто си доверчива.
Достатъчно си силна, за да вярваш на емоциите си.
Иска ми се и аз да бях такъв.
Още пазя билетите за журналистическата конференция.
Добър шанс да прекараме малко време заедно.
Добре, уговорихме се.
Уитни, трябва да поговорим.
Какво има? Какво е станало?
Баща ми.