Колко ще ми дадете за него?
50 долара.
От злато е.
-Кой ти го каза? -Майка ми.
Кажи й, че е фалшив.
Не мога.
Тя почина.
Ще ти дам 60 долара.
Е, какъв е номерът?
-Не искам да участвам в това повече. -Това е за последен път.
Лъжкиня.
Ние сме единственото, което имаш.
Кажи ми комбинацията.
25-13-29.
Добро момче.
Знаеш си работата, нали?
-Да го направим. -Вземи торбата. Да вървим.
Не забравяйте ангела ми.
Какво става тук? Кои сте вие?
Боже мой, не. Не.
Господи, мисля, че е мъртъв.
-Да вървим. -Не. Защо го направи?
Или той, или ние, скъпа. Да тръгваме.
Хайде.
Къде отива?
Райън.
Боже мой.
Добре ли си?
-Добре ли си? -Загубих си обувката.
Ще те закарам в болницата. Хайде.
Има само натъртвания и драскотини.
У спяхте ли да се обадите на родителите му?
Райън твърди, че не си спомня нищо освен името си.
Амнезия ли има?
Амнезията е много рядко явление. Това по-скоро е шок от катастофата.
Паметта му ще се върне в рамките на 48 часа.
Ами ако не се върне?
Марта, Джонатан.
Не всички белези и синини по Райън са в резултат на катастрофата.
-Мислите, че някой го е измъчвал? -Може да не иска да си спомни.
Какво ще стане с него?
Обадихме се на Детската служба, но те нямат хора
и могат да дойдат най-рано утре.
Засега може да остане в килията за малолетни при шерифа.
-Това не е място за едно дете. -Не може ли да дойде у нас?
-Това е чудесна идея. -Можем ли да го направим?
Трябва да се обадя тук-там, но не виждам защо не.
Това ще ни помогне, а според мен и Райън ще го оцени.
-Кларк? -Аз съм, г-жо Кент.
-Ти ли направи всичко това? -Не можах да спя.
-Какъв е поводът? -Исках да съм от полза.
-Благодаря, че ме приютихте. -Остани колкото искаш.
Дано Кларк да прихване нещо от теб.
Какво искате за закуска? Нека отгатна,
палачинки
с пудра захар,
не със сладко.
-Откъде знаеш? -Погледнахте ги, като влязохте.
Бъркани яйца,
бекон,
кафе с мляко и малко мед.
Това е някакъв трик.
-Здравей, мамо. -Здравей.
Постарали сме се за новото момче, а?
Всъщност, Кларк, Райън приготви всичко.
Караш ме да изглеждам зле.
Какво искаш за закуска?
-Нищо ли не искаш, Кларк? -Ще си взема малко палачинки.
Райън, добре ли си?
Сигурен ли си, че не си спомняш нищо за снощи?
Тъй като аз все още не мога да разбера
какво си правил на шосе 90 в 10 часа вечерта.
Казах, че не помня.
Нищо не крия.
Никой не те е обвинява в противното.
Сигурно вашите искат да си тръгна.
-Защо мислиш така? -Защото не ми вярват.
-Просто искат да се прибереш у дома. -Ами ако нямам дом?
Ами ако съм правил лоши неща? Какво ще стане тогава?
Райън, всичко ще бъде наред. Знам го.
Харесваш ли комикси?
Този да.
''Ангелът-воин''. Защо точно него?
Защото защитава хората, които не могат да се защитават сами.
Харесва ми да съм с теб.
Спокойно е.
Защо не оставиш комикса да поиграем малко баскетбол?
-Знам какво си мислиш. Че не струвам. -С малко тренировка ще се оправиш.
Давай. Вдигни си главата, дръж лактите изправени
и направлявай посоката на топката с пръстите си.
-Стреля и вкарва. -Да.
Много добре.
Извинете.
-Да. -Търся момчето от вестника.
Онова, което е загубило паметта си.
-А вие сте? -Частен детектив.
Работя за семейство, което е изгубило сина си.
Райън още ли е тук?
Не,
но ако изчакате, ще извикам д-р Хардън. Тя ще говори с вас.
Добре.
Добре звучи, нали?
Да.
Мислиш ли, че трябваше да осиновим още едно дете?
Щеше да може да сподели тайната си с по-малък брат.
Той наистина харесва Райън.
Не е единственият.
-Явно си падаш по бездомни деца. -Последното не излезе лошо.
Ето. Опитай пак.
Много добре.
Мислех, че си още в Монако.
''За да успее изненадата, трябва да съчетаеш бързината с потайност.''
Фон Клаузевиц, ''За войната''.
Това не е ли малко остаряло, дори за теб?
Никога не предупреждавам шефовете на заводите преди инспекция.
От какво имаш да се оплакваш сега?
Заводът се развива добре, акциите на ''Луторкорп'' се вдигат...
Не съм тук, за да се оплаквам, Лекс.
Напротив. Представянето ти напоследък
е повече от адекватно.
Това звучи като комплимент.
Бил съм строг с теб, не го отричам.
Величието е възвишен въздух, който само избраните могат да дишат.
Филип Македонски е отгледал сина си сред лъвове, за да е безстрашен.
И също така се е опитал да го прободе с копие?
В неуспешен заговор,
но историята познава това момче под името Александър Велики.
Не си дошъл тук, за да ме учиш на гръцка история.
Не. Искам да дойдеш с мен в Метрополис,
където ще получиш позицията ''съветник на председателя на борда.''
Това съм аз.
-Титлата звучи важно. -Това не е титла, а възможност.
Мечтаеш за това, откакто дойде в Смолвил.
Ще си помисля.
Нарочно ме мотаеш, за да излезе,
че ми правиш услуга?
Няма нужда да играем игри с теб.
Само това ни остана, татко.
-Ти си Каспар Хаузер на нашето време. -Кой е това?
Спокойно. Хлои е кралицата на мъглявите сравнения.
Момче от 19-и век, което страда от амнезия.
Появява се в един германски град, като не помни нищо
освен името си.
-Какво става с него? -Историята му се разнася из Европа
и хората започват да идват, за да видят дали не е техен син.
Някои си мислят, че е изгубеният син на херцога.
-Намира ли родителите си? -Знаеш ли...
Да.
Намира родителите си и те заживяват щастливо.
Защо просто не каза, че е бил убит?
Откъде знаеш?
Защо не направим снимка?
Каква снимка?
Няма да ме слагате на онази стена, нали?
Нарича се Стената на странностите.
Не, ще проверим дали някой те търси.
Отивам да сваля това. Връщам се след секунда.
-Тя те харесва. -Да, приятели сме.
Тя иска да бъдете повече от това.
-Иска да й станеш кавалер за бала. -Хлои?
-Да, бе. -Не, сериозно.
Вече си е избрала рокля. Розова.
Ти току-що се запозна с Хлои, тя не обича рокли
и не си пада по абитуриентски балове.
Може да има романтична страна, за която не знаеш.
А може мама да те е блъснала по-силно, отколкото си мисля.
Да заснемем моите момчета.
Как се чувстваш с този малък приятел в живота си?
-Много добре. -И аз мечтаех да имам брат,
с когото да говоря, ако ми стане самотно.
Някой, на когото вярваш и знаеш, че винаги ще е до теб.
Точно това виждам в теб, Кларк.
Благодаря.
''Ангелът-воин''. И аз съм голям почитател.
-Ти сигурно си Райън. Аз съм... -Лекс Лутор.
Кларк ми каза всичко за вас.
-Знаеш ли, имам едно от... -Първите издания в къщата си.
-Откъде знаеш това? -Богат сте.
Това правят богатите, колекционират неща.
Виждам, че си се запознал с Райън.
И двамата сме почитатели на ''Ангелът-воин''.
Не знаех, че харесваш комикси.
За странен посетител от друга планета, който брани слабите?
Като бях малък, той беше мой идол. Освен това е плешив.
Имам цялата колекция.
-Можем да отидем да я разгледаме. -Да.
-Да отидем ли? -Както искаш.
Както искаш.
Това беше малко грубо.
-Лекс е мой приятел. -Той ще се маха оттук.
Баща му му е предложил нова работа.
Не познаваш бащата на Лекс. Той не би направил такова нещо.
Трябва да престанеш да измисляш истории за хората.
Ще дойда след малко.
Райън?
Райън излезе от задната врата. Изглеждаше изплашен.
Райън?
Помощ.
Сега си в безопасност.
Кларк, къде е малкият ти приятел?
Спи.
Той те мисли за по-голям брат.
Сигурно е така, поне до утре.
-Започваш да го харесваш. -Знаеш как е.
Като си единствено дете...
Не си ли искал да си имаш брат или сестра?
Аз имах, Кларк.
Така ли? Не знаех.
Когато бях на 11, мама забременя отново.
Беше голяма изненада. Не бях виждал баща си толкова щастлив.
В деня, в който се роди Джулиан,
за пръв път се почувствах част от истинско семейство.
Какво стана?
В деня на кръщенето му майка ми отиде в детската стая
и го намери в леглото му, беше спрял да диша.
Мама вече никога не беше същата, а баща ми се отчужди още повече.
Според мен беше видял в Джулиан своя втори шанс.
Да има син, когото наистина да обича.
Съжалявам.
Това е в миналото, Кларк.
Тъй или иначе щяхме да се намразим.
Баща ми щеше да се погрижи за това.
Не съм дошъл да ти разказвам трагичната история на семейството си.
Баща ми ми предложи да се върна в Метрополис.
Казвал ли си на Райън за това?
Не съм казвал на никого.
Ти винаги си го искал.
Така беше.
Сега не съм толкова сигурен.
Там бях различен човек.
Бях различен покрай баща си.
Иска отговор утре вечер. Ще вечеряме заедно в Метрополис.
Ако някой може да избере какво иска да бъде, Лекс,
това си ти.
-Чук, чук. -Г-н Кент, каква изненада.
Да, Райън ми помага цял ден, затова реших, че заслужава почивка.
Аз искам чаша кафе, нека той си избере каквото иска.
Ако ми кажеш къде е телефонът, ще питам Марта дали иска нещо.
-Отзад е. -Добре.
-Как се чувстваш днес? -Много добре, благодаря.
Добре.
Мислиш ли, че е хубаво, ако приятелите имат тайни?
Странен въпрос. Защо питаш?
Защото си мисля, че Кларк крие нещо от мен.
Всеки си има тайни, Райън.
Наистина? Твоята каква е?
Ако ти кажа, ще престане да бъде тайна.
Сигурно си права.
-Благодаря, Скай, спасяваш ме. -Няма защо.
-Защо се намръщи така? -Тя не е добър човек.
Трябва да я уволниш.
Защо говориш така?
Защото това е истината.
Откъде знаеш?
Тайна е.
Благодаря за шоколада, г-н Кент.
Изглежда Райън си е намерил ново семейство.
-Време да се хващаме на работа. -Кога ще вземем хлапето?
Когато сме готови.
Майка ми го е блъснала някъде тук.
Благодаря, че ми помагаш за това.
Да разрешим загадката на Райън? У доволствието е мое.
Това наистина е загадка.
Започвам да мисля, че той няма амнезия.
Кларк, той те обожава, защо ще те лъже?
Защото бяга от някого.
Намерих нещо.
Вътре има комикси
и желирани бонбони.
Неща, жизнено необходими за всяко подрастващо момче.
Какво? И аз бих скрил нещо там.
Ако работеше за ЦРУ.
Кой е това според теб?
Не знам... Майка, леля?
Мистерията се задълбочава.
Още ми е чудно как разбра, че Каспар Хаузер са го убили.
Е, ти не го излъга много артистично.
Райън казва странни неща.
Каза ми, че ме искаш за кавалер на бала и че си си купила рокля.
Не е розова, нали?
Просто я разглеждах, но още не съм я купила.
Откъде знае Райън за това?
Не знам. Може да е извънземен или да се е обадил на екстрасенс.
Кларк е най-доброто нещо, което ви се е случвало.
Да, така е.
Въпреки че не можете да си имате собствени деца.
Да.
-Винаги ли е бил толкова силен? -Какво искаш да кажеш?
Отпори задната врата на камиона за боклук и ме спаси.
Грешиш, той не може да направи това.
Щом казвате.
Какъв е най-големият ви страх?
Че няма да мога да направя този пай преди да си тръгнеш.
Защо не излезеш да поиграеш малко баскетбол?
-Какво правиш тук? -Кларк, не се сърди.
Откъде знаеш за това?
Чух го в главата на майка ти.
Исках да го видя лично.
Всички мисли на хората ли чуваш?
Само това, което е на повърхността.
Това, което мислят в момента.
Освен твоите.
Твоите мисли не мога да ги чета. Така разбрах, че си различен.
Сега знам защо.
Не мога да повярвам, че си го направил.
На никого няма да кажа. Ти пазиш моята тайна, аз твоята.
-Не е толкова просто. -Напротив.
Знам, че баща ти се тревожи да не разберат хората.
Аз мога да му кажа, ако някой започне да се досеща.
Казах ти за Хлои. Мога да ти кажа за Лана.
-Искаш ли да знаеш тайната й? -Не.
Не, Райън, не искам.
Защо не?
Става въпрос за теб.
Не можеш да правиш това.
Ти не разбираш какво е да си различен.
Как трябва да се криеш, за да не те помислят хората за ненормален.
Където и да отида,
чувам мислите на хората.
Не мога повече така.
Това майка ти ли е?
Тя почина.
Защо не ми каза?
Надявах се да започна на чисто със семейството ти.
Бяха толкова мили. Исках да ме осиновят, както са осиновили теб.
За да бъда в безопасност.
-Кой те преследва? -Вторият ми баща и новата му жена.
Те ме използват.
Използват способностите ми.
За да крадат.
Исках да спра,
но те ме заплашиха.
Биеха ме.
Трябва да ме защитиш. Само ти можеш да го направиш.
Аз ще отворя.
Ако кажеш нещо, ще ги избия всичките.
Знаеш, че ще го направя.
-Ти сигурно си Райън. -Мога ли да ви помогна с нещо?
Г-н Кент, Детска служба. Дошла съм, за да взема Райън.
Подранили сте. Очаквахме ви след час.
Искаме да ви благодарим, че се погрижихте за Райън.
Беше ни приятно. Ако иска, може да остане още.
Боя се, че това е невъзможно. Ще го водя при новите родители.
Такъв е законът.
Да вземем нещата ти.
Мислим, че Райън бяга от втория си баща. Обадихме се на полицията.
Не се тревожете, при нас ще е в безопасност. Готов ли си?
Не може ли да изчакате сина ми? Той ще е тук всеки момент.
Съжалявам.
Всичко е наред, г-жо Кент.
Кажете му, че му благодаря.
Ако имаш нужда от нещо, само се обади, разбра ли?
Какво има, татко?
Преди 15 минути дойдоха от Детската служба и взеха Райън.
Какво?
Защо не ме изчака? Исках да се сбогуваме.
Не знам, синко,
те казаха, че бързат. Съжалявам.
Отиваш в Метрополис.
Да, на голямата вечеря.
Аз...
Исках да ти подаря нещо.
-Сабя? -Шпага. Всеки герой трябва да има.
Това значи, че си решил да заминеш.
Още не съм решил.
Щом е така, защо ми даваш прощален подарък?
Дръж го далеч от хлапето.
-Той вече тръгна. -Съжалявам.
Знаех колко много го харесваш.
Надявам се, че ще останеш.
Шофьор? Какво става?
Шофьор?
-Влизай, хайде. -Какво правите?
Влизай.
Г-н Лутор.
-Райън? -Млъквай.
Хайде, тръгвай.
Лесно се сдобихме с номера на попечителския ти фонд,
сега ми дай паролата.
-Не знам за какво говорите. -Кажи ми го.
Баща ми я знае, аз не.
Лъже.
Паролата. Веднага.
Разбра ли я?
-Ей, Зоро, за какво ти е тази сабя? -Това е шпага.
Предполагам, че е подарък от нашия любим плейбой милионер.
Мисли да се връща в Метрополис.
Аз съм тук, Кларк. Никъде няма да ходя.
Източници от офиса на шерифа ме просветлиха за втория баща на Райън.
-Имаш си източници. -Да, много готин пътен полицай.
Преди време успях да го убедя да не ми пише акт за превишена скорост.
Може да поканя него за кавалер.
Вторият баща на Райън е закоравял престъпник.
Това е шофьорът на Лекс.
Дай ми паролата.
Не ме карай да те питам пак.
''Джулиан.''
-Лекс, добре ли си? -Да, така мисля.
Накъде заминаха?
Надолу по шосе 90. Райън е с тях. Извикай помощ.
Излизай. Запали лимузината, скъпа.
Дай ми това. Джулиан.
Дай ми истинската парола. Не си играй с мен.
-Няма да ти кажа. -Ще го убия, заклевам се.
Щом вземе парите, ще те убие.
Не го слушай. Говори глупости, за да ни изпокара.
Малко остава до голямата печалба. Трябва да си вярваме.
Това хлапе винаги ме е нервирало,
но единственото сигурно нещо при него е, че не лъже.
Знаеш ли какво?
Това е вярно,
не лъже.
Райън.
-Ей, момче, какво правиш? -Обадете се на полицията.
Райън.
Не можеш да се криеш вечно.
Майка ти наистина те мразеше.
Не можеше да понесе, че има ненормален син.
Като си помисля и аз никога не съм те харесвал.
-Кларк. -Всичко е наред, приятел.
В безопасност си.
-Здравей, Лана. -Здравей.
-Райън иска да си вземе довиждане. -Къде отиваш?
В Едж сити.
Хлои откри някаква негова леля там. Идва да го вземе днес следобед.
Благодаря ти за съвета, който ми даде за Скай.
Беше прав. Разбрахме, че е крала от касата.
Ей.
Благодаря.
Ще му държи цяла година.
Е, възстанови ли се?
Не знам, но със сигурност съм влюбен.
Добре дошъл в клуба.
Не трябва ли да си стягаш багажа?
Няма да се върна в Метрополис.
Стига, Лекс, ти го искаш от момента, в който те пратих
в тази, така наречена от теб, ''фабрика за лайна''.
Знам защо искаш да се върна.
Аз те подлудявам, нали?
Не ходя по нощни клубове до 6 сутринта, не ме арестуват. Точен съм.
Точно това те плаши.
Искаш ме там, за да можеш да ме държиш под око.
Правиш грешка, Лекс.
Знаеш ли от какво са се бояли императорите, за които говориш?
Че синовете им ще успеят
и ще се върнат в Рим начело на собствена армия.
Мислиш, че можеш да намериш бъдещето си в Смолвил.
Аз съм бъдещето ти.
Ела с мен, Лекс. Ела с мен в Метрополис.
Откога ме чакаш да изрека тези думи?
Чакам те да изречеш едни други думи още по-отдавна.
-Ще се върна, когато съм готов. -Със собствена армия?
Наистина ще ни липсваш, Райън.
В Едж сити става студено, затова ти сложих в багажа
-някои от старите якета на Кларк. -Благодаря, г-жо Кент.
Ако поискаш да дойдеш да ни видиш, винаги си добре дошъл.
Знам за какво се тревожите. Недейте.
Ще запазя тайната на Кларк.
Знам какво е да криеш истинското си аз от света.
Ето я.
Сигурен ли си, че всичко ще е наред?
Тя е мила жена.
Нервна е почти колкото мен.
Сигурен ли си, че не искаш да знае какво мисли Лана за теб?
Предпочитам да открия сам.
Кларк...
Внимавай с Лекс.
Знам, че го харесваш,
но той има много тъмни тайни, които крие от света.
Видях го в главата му.
Предпочитам да вярвам в добрината на хората.
Искам да ти дам нещо.
-Не мога да ги взема. -Вече не ми трябват.
Имам теб.
Довиждане.
До скоро.
Добре.