Нищо не пестете. Дайте всичко от себе си.
-Колко време имаме? -15 минути максимум.
Достатъчно, за да се измъкнем.
Добре, да го направим.
Сега готов ли си, Кларк?
Да. Забравих да натисна копчето за запис. Извинявай.
Е, г-н Лутор,
имате ли други секретни обекти в "Луторкорп" освен Ниво 3?
Моля те, наричай ме Лекс.
-Ще отговорите ли на въпроса ми? -Хлои.
-Какво? -Всичко е наред, Кларк.
"Критиците са наши приятели. Те ни показват слабостите."
Бенджамин Франклин.
Извинете, г-н Лутор,
-баща ви е на телефона. -Трябва да говоря с него.
Прехвърли го в оранжерията.
Чакам с нетърпение да подновим вербалното си джудо.
-Добре, това е голямата плячка. -Да. Да влизаме.
Да вървим.
Чудя се дали наистина говори по телефона или иска да се измъкне?
Това е наистина готино.
Мислиш ли, че е истинско?
Хлои?
Хлои.
Добре. Трезорът е в стената зад библиотеката.
-Откъде знаеш? -Имам си източници.
-Спеше с една от прислужниците. -О, да.
-Имаме 5 минути, да се размърдаме. -Хайде.
Това е, момчета. Време за плащане.
Една минута.
-Хайде, да тръгваме. -Имам само една ръка.
Да.
Времето напредва. Да вървим.
Не можеш да обикаляш така в къщата на някого.
Това е имение. Създадено е за обикаляне.
Добре. Ще идем да чакаме в библиотеката,
за да може Лекс да ни изгони официално.
-Ще махна камерата. -Ще ида да си взема чантата.
Какво става?
Хлои, бягай.
Да тръгваме.
Кларк.
Хлои.
Кларк.
Хлои.
Кларк.
Не се тревожи, извиках най-добрите лекари от Метрополис.
-Ще се оправи ли? -Не е сигурно.
Паднала е лошо. Счупила си е лявата ръка и има сътресение.
Искат да се уверят че няма подуване на мозъка.
Трябваше да я хвана.
Не искам да изтъквам очевидното, но вината не е твоя.
Не разбрах какво стана. Стаята беше празна,
те сякаш изникнаха от нищото.
Полицията разполага ли с някакви улики?
Не ме смятат за първия пострадал.
Бандата влиза и излиза без да разбие нито една ключалка.
Опитали са се да ударят Смолвилската банка.
Не съм чул за това.
Банките не публикуват опитите за кражби, лошо е за имиджа им.
Откъде знаят, че са се опитвали да ги оберат?
Крадците са задействали аларма в трезора.
Въпреки че никой не знае как са влезли там.
Полицията може ли да проследи нещата, които откраднаха от теб?
Не съм им казал, че са ме обрали.
-Видях ги да излизат с чанти. -Не ме е грижа за това.
Искам да намеря хората, които причиниха това на Хлои.
Ще си получат заслуженото, обещавам ти.
-Какво значи това? -Остави всичко на мен.
Защо не отидеш вкъщи да си починеш?
Уитни.
Ей, Уитни, чакай.
Мислех, че ще се срещнем в болницата.
По-добре е, но още съществува опасност.
Това му е проблемът на този град. Винаги има начин да те подтисне.
Какво има? С баща ти ли нещо?
Не, нищо. Трябва да правя инвентаризация.
До скоро.
Здравей, Кларк. Какво правиш?
-Опитвам се да бъда полезен. -Синко, имаме нужда
от дърва за огъня, не от клечки за зъби.
Знам какво ще кажете. Че вината не е моя.
-Лекс и бащата на Хлои го казаха. -Направил си всичко възможно.
-Хлои можеше да умре. -Синко,
с възрастта човек научава много трудни уроци,
един от които е, че не можеш да спасиш всички, които искаш.
Каза, че си почувствал ефекта от метеоритите.
Да, само че не знам откъде идваше.
Понякога ми се иска да се махна от този град и от метеоритите.
Един ден ще го направиш. Ще получиш този шанс.
Но ако избягаш, няма да промениш нищо.
Не стой тук да се самосъжаляваш.
Върви. Виж какво можеш да откриеш.
Нямах никаква представа, че тук има толкова много неща.
-Ще ми дадеш ли лепенките? -Да.
Не мога да повярвам, че продаваш това място, Нел.
Не мога да си обясня внезапния ти интерес.
Родителите ми са се запознали тук. Това значи много за мен.
Знам, Лана,
но един екран не може да се конкурира с цял мултиплекс.
Освен това искам да те изпратя в какъвто колеж си пожелаеш.
Ще ми кажеш ли кой е купувачът?
Ще говоря с тях. Може да се съгласят да го ремонтират.
Лекс Лутор е.
Лекс каза, че крадците от имението са се опитали да ограбят банката.
Имам три думи за теб. Официално полицейско разследване.
Полицията не е направила нищо.
За последните 6 месеца са станали 12 идентични кражби.
Никаква следа от проникване, но бижутата и парите ги няма.
Освен тук. Лекс каза, че са задействали аларма в трезора.
-Въпросът е как са влязли? -Не знам.
Спри да се правиш на Хлои и да вървим.
О, не. Не и втренченият поглед на Кент.
Кларк. Хайде, човече.
Знам, че се чувстваш зле. Аз също.
Но ние не сме ченгета.
Нищо. Нула.
Никаква новина. Явно на човека не му липсват 100 000 в пари и бижута.
Не и на Лутор, братко.
Никой не знае колко пари е набутал в този замък.
Бижута, картини, коли, каквото си поискаш.
Ако бяхме слезли долу, сигурно щяхме да намерим басейн с пари,
-като на онази ирландска патица. -Чичо Скрудж.
-Да. -Той е шотландец, не ирландец.
Нямаме време. Това нещо не издържа колкото преди.
Знам.
Трябва ни свежа кръв.
-На кого можем да се доверим? -Не знам.
Знам защо Лутор не е съобщил за кражбата.
Вижте това.
Плешивото момче не иска никой да знае, че се е включил...
...в компютърната система на баща си.
Може би трябва отново да посетим Лутор младши?
Да.
Не ми пука.
Ако исках извинения, щях да се обърна към полицията.
Е? Вие сте най-добрата частна охранителна фирма в Метрополис.
Как влязохте тук?
Както миналия път, брато.
-Обаждам се на полицията. -Знаем защо не се обади досега.
Прочетохме какво има в дискетата, Лекс.
-За какво говорите? -Източваш пари от баща си,
за да финансираш проект в Смолвил.
Правя завод за пречистване на метан. Ще съсипя конкуренцията.
Метанът не се пречиства с атомен катализатор.
-Какво искате? -Един милион в брой.
Ако предприемеш нещо глупаво,
ще изпразним съдържанието на дискетата в Интернет,
за да го види целият свят и най-вече татко Лайънъл.
Как да се свържа с вас?
Ние ще се свързваме.
Сега се обърни.
Чакай така.
Нямате представа с кого си имате работа.
Здравей, Уитни.
Уитни?
Идвам да взема микровълнова печка за майка си.
Вземи я от другия щанд.
Всичко наред ли е?
Сигурно мислиш, че ще е страхотно, ако живееш цял живот в Смолвил.
-Ще наследиш фермата от татко. -Не съм сигурен, че ще ми хареса.
-Понякога нямаш избор. -Уитни, ти ще се измъкнеш оттук.
-Ще постигнеш повече от всеки друг. -Загубих стипендията, Кент.
Съжалявам.
Каза ли на Лана?
Ще прекарам остатъка от живота си в този магазин,
ще си скапя сърцето на 50 като баща си и ще умра.
Никога няма да се измъкна от Смовил.
Ей, имаш ли 46-и номер от тези?
Да.
Проблем ли имаш, брато?
Не.
Отивам да намеря това.
Ей,
-ти не си ли Уитни Фордман? -Да.
У ейд Махейни.
Гледах те как хвърли 300 ярда срещу Топика. Страшен мач.
Чух, че ще те вземат в "Канзас Стейт".
-Не стана. 46-и номер, нали? -Да. Благодаря, приятел.
Аз знам всичко за това.
Точно преди да завърша си контузих коляното, правиха ми 4 операции.
Кофти.
Поне една дузина колежи ми предлагаха стипендия,
но всичко се прецака просто ей-така.
Какви са плановете ти сега?
Нямам такива. Но не искам да правя това до края на живота си.
Разбирам. Няма бъдеще тук, а?
Тази вечер правим парти.
Защо не се отбиеш?
Не мога, трябва да затварям магазина.
Ела след това. Ще пийнем бира. Ще разпуснеш.
Хайде, ще стане купон.
Купон.
Аз съм най-добрият куотърбек.
Нека те разведа наоколо. Хайде.
-Това място е страхотно. -Можем да те вземем при нас.
-Имаме нужда от таланти. -Защо ще ми помагате?
Хора като нас трябва да се държат един за друг.
Мислех, че животът ми е свършил, след като приключих с футбола.
Но това беше само началото.
Повярвай ми,
става все по-добре. Сега ще ти покажа къде е истинското парти.
Татуирали ли са те?
Не си падам по татуировките.
Инициация, брато. Първата е безплатна.
Не знам, остават ти за цял живот.
-Искаш да ядеш с големите кучета? -Трябва да дойдеш при чинията.
Такова не си виждал преди.
Ще се почувстваш нов човек, кълна се.
Сядай.
Добре.
Само не искам да пише "Смолвил".
Точно така.
Не. Не.
-Ей. Пуснете ме. -Бий камиона.
-Бий камиона. Бий камиона. -Вие сте луди.
Не.
-Да. -Да.
-Точно така. -Да.
-Точно така. У спя.
Здрасти.
Баща ти ми каза, че си дошла в съзнание.
Ти си първият ми посетител.
Как се чувстваш?
Все едно съм била хвърлена в пералня и изцентрофужена.
-Всички се тревожехме за теб. -Забелязах.
Явно в цветарницата на Нел не са останали цветя.
Особено харесвам онези от Лекс.
Карат ме да се чувствам като кон, спечелил Дербито на Кентъки.
Тези са прекрасни, Кларк. Най-хубавите са.
Аз...
Искам да ти се извиня.
За какво?
Че не можах да те предпазя.
Ти ме смайваш, Кларк.
Сърдита съм ти, че не си загасил Чикагския пожар в 187 1 година.
И че не си предотвратил падането на Римската империя.
Благодаря.
Спомняш ли си нещо за тези типове?
Само едно. Този, който ме хвана, имаше татуировка на бицепса.
Октагон или нещо такова.
-Какво става, Кларк? -Не знам.
Нека се поровя малко.
Кларк Кент, криминален репортер. Добре звучи.
-Ти си почивай. -Ще опитам.
Благодаря.
Това кино означава много за много хора.
Прекарала съм всяка събота от детството си тук.
Когато угасваха светлините и светнеше екранът,
всички проблеми изчезваха.
Все едно ме пренасяха в някое вълшебно място.
Хубава история, но защо все пак е толкова важно за теб?
Родителите ми са се запознали тук. Искам да запазя спомена.
И аз трябва да изградя паметник на сантименталните спомени на Лана.
Не съм имала това предвид.
Ти си тийнейджър, Лана. Днес мислиш едно, утре друго.
Мислех, че ще ме разбереш. Явно съм сбъркала.
Това е бизнес, Лана.
Тези магазини ще се превръщат в офиси. На града му трябва паркинг.
Значи ще пристъпиш към плановете си.
Не си ми дала причина да променя мнението си.
Сега ме извини, имам важна работа.
Уитни, имаш ли време?
Зает съм.
Помниш ли онзи тип вчера, който си купуваше обувки?
-Не. Много хора идват тук. -Това е сериозно.
По-леко.
-Откъде имаш тази татуировка? -Гледай си работата.
Онези типове ли ти я направиха?
Уитни, те са лоши хора.
Досега се опитваше да откраднеш Лана, а сега ми стана съветник.
Това не е вярно.
Кофти е да се видиш по начина, по който те виждат другите, нали?
-Стой далеч от тези типове. -Не си ми баща.
Сега се разкарай оттук.
Нел каза, че си звънял. Каза, че е спешно.
-Виждала ли си Уитни днес? -Да. Питах го какво става.
Каза, че е излизал с някакви нови приятели.
Когато го притиснах да ми каже, той се ядоса.
Трудно е да гледаш как близките ти страдат и не можеш да помогнеш.
Не знам дали трябва да ти го казвам, но Уитни е загубил стипендията.
Какво?
Защо не ми е казал?
Беше толкова близо до мечтата си и да му я отнемат така...
Сигурно много боли.
Благодаря, че ми каза.
Ти си добър приятел.
Ходих във "Факел". Това са новите приятели на Уитни.
У ейд Махейни и Скот Боуман. Випуск 96.
-Кои са тези? -Били са същите като Уитни.
Добри атлети в три различни спорта. У чилището е било тяхно.
-Какво е станало? -Според "Леджър"
У ейд се е контузил, а Скот е започнал да взима наркотици.
Видяли са как бъдещето им пропада.
-Мислиш ли, че Уитни е в беда? -Не знам.
Опитах се да говоря с него, но той не ме слуша.
Мисли, че стипендията е единственият начин да се измъкне.
Искам да се види с моите очи. Той не е само футболист.
-Щастлив е, че те има. -Да.
С моето силно влияние.
Днес не мога да убедя никого за нищо.
За "Талон" ли говориш?
Опитах се да говоря с Лекс, но той направо ме закопа.
Каза, че не съм му дала достатъчно добра причина.
Доста грубо.
Да.
Но най-много ме е яд за това, че е прав.
Може да не ти е отказал, може да те е предизвикал.
-Първо ще помогна на Уитни. -Нека аз да се заема с това.
Кларк, защо правиш това? Не че не го оценявам.
Не можах да предпазя Хлои. Искам да помогна на Уитни.
Вече усети вкуса.
Искаш ли сега да видиш за какво става въпрос?
Да. Идвам с вас.
Радваме се, че идваш, Лутор.
Влез вътре. Ще намериш хладилна камера за месо.
Чакай там.
Сега какво?
Ей?
-Как... -Отвори куфарчето.
-Искам първо дискетата. -Парите, Лекс.
Дай ни парите.
-Какво става? -Млъквай.
Празен е. Той ни прецака.
Ако бях донесъл парите, нямаше да изляза жив оттук.
Ще ти бръкна във врата и ще те убия.
-Искаме проклетите пари. -Престанете.
-Дай ни парите. -Не сте казали, че ще правите това.
Млъкни.
Престани, ще го убиеш.
У ейд, времето изтича, трябва да се махаме.
Следващият път донеси парите.
Уитни?
Хайде, заек.
Какво ти стана, брато? За какво си мислеше?
-Той въобще не мислеше. -Не съм казвал, че ще убивам хора.
Така ли, Фордман?
-Искаш да се откажеш? -Не съм казал това. Просто...
Лутор не прилича на човек, който ще плати и ще си тръгне.
Не се тревожи за Лутор, аз го изплаших до смърт.
Това ще е най-големият ни удар.
Добре, добре, достатъчно.
Нашето момче е наред.
-Малко сценична треска, нали? -Да.
Да.
-Той ще прецака всичко. -Виж ни, ние горим.
Не можем да се бодем непрекъснато. Трябва ни свежа кръв.
Сега си вземи бира и се отпусни.
Ела.
Слушай.
Поставих се в неудобно положение заради теб.
Не ме разочаровай повече.
Няма.
И не мисли за Лутор.
Снесе ли ни веднъж парите, ще изчезне
за много дълго време.
Хайде.
Добре, Лекс,
какво правеше с тези типове?
Те ме изнудваха, Кларк.
Отидох там да им дам откупа.
Чудиш се дали баща ти е бил прав за мен, нали?
Те откраднаха дискета с поверителна информация.
-Какво имаше на нея? -Няма нищо незаконно,
но не искам да се появява на бял свят.
Затова не искаше да се намесва полицията.
Ти какво правеше там?
Следвах Уитни.
Той се движи с тези типове. Исках да му помогна.
Заради Хлои ли е това?
Не можеш да спасиш света, Кларк.
Ще получиш месиански комплекс и много врагове.
Аз те спасих, нали? Оказа се за добро.
Каква е следващата стъпка?
Ще разберат, че не е хубаво да ограбваш Лекс Лутор.
Ами Уитни?
Човек се измерва по качествата на приятелите си.
Ако още е с тях, ще си носи последствията.
Пит?
Трябваше да се срещнем във "Факел".
Хлои се обади
-и аз й казах какво правим... -Затова настоях да дойдете тук.
-Трябва да си почиваш. -Това ме подлудява.
Тези тук искат само да лежа и да се тъпча с желе.
Фашисти.
Трябва да участвам в това. Няма да ми откажете, нали?
Добре.
Направих малко проучване в мрежата...
Как се включи в Интернет?
Пит открадна телефонна линия.
Какво намери?
Те използват метеоритни татуировки, за да ускорят метаболизма си.
Молекулите им се движат буквално с хиперскорост.
-И така минават през стени? -Това е лудост.
Но те го правят.
С максимална интензивност.
Телата им не могат да издържат на този стрес толкова дълго.
Какво ще стане?
Ако живееш максимално интензивно, плащаш максимална цена.
Нел?
Нел, ти ли си?
Уитни.
Аз съм в беда, Лана.
Забърках голяма каша.
Доверих се на грешни хора.
Съжалявам.
Предадох те. Не знам какво да правя.
Всичко е наред.
След като вземат парите, ще убият Лекс,
а сигурно и мен, за това че съм ги предал.
-Постъпи правилно. -Със закъснение.
Къде са сега?
Спят в апартамента.
-Видя ли дискетата на Лекс? -Не.
Но трябва да е там. Мога да я взема.
-Опасно е. Да се обадим на полицията. -Никакви ченгета.
-Достатъчно съм загазил. -Кажи ми къде са.
-Ще вляза преди да са се събудили. -Ще дойда с теб, Кларк.
Аз се забърках в тази каша, аз трябва да се изъкна от нея.
Няма ги. Сигурно ме търсят.
Да я намерим, преди да са се върнали.
Не е тук.
Продължавай да търсиш. Трябва да е тук.
Намерих я.
Този път наистина загази, заек.
Не знам как си намерил дискетата, но си я искам обратно.
Боли, нали? Все едно някой ти дъвче вътрешностите.
Ако стоя достатъчно дълго, мога да те повредя.
Ти си наред.
У ейд, моля те.
Движи се, заек.
Знам какво е станало с ръката ти в банковия трезор.
Рискове на професията. Задържахме се твърде дълго.
Не болеше. Когато я дръпнах, беше разтопена на рамото.
Трябва да престанете с това, иначе ще умрете.
Не биваше да ни прецакваш пенсионния план.
Но сега
ще си платиш.
-Как ни намери? -Лана се обади
и ми каза какво правите. Трябваше да ми се обадите.
-Трябва да намеря Уитни. -Чакай.
Обаждам се на полицията.
Мислех, че си разбрал.
Това беше шансът ти да си отново на върха.
Животът ми не свършва със загубата на стипендията.
Не, бъркаш, животът ти свършва.
Помниш ли инициирането си? Така се присъедини към нас.
Така ще ни напуснеш.
Пуснете го.
Полицията ще е тук всеки момент.
Има само един начин да се измъкнеш от отбора, заек.
Не се тревожи, държа те.
Да.
Не мърдай.
-Дръжте си ръцете горе. -Ръцете горе.
Срещу колата.
Какво каза на полицията?
Истината.
Тези са проникнали в къщата ми. Вие сте разбрали и сте се опитали
-да се правите на герои. -Ами...
Минаването през стените?
Ченгетата не биха понесли толкова много истина.
Извинявай за дискетата.
Не дойдох тук за това. Дойдох, защото приятелят ми беше в беда.
Благодаря.
И помнете, момчета.
Вие пазите тайната ми, аз пазя вашата.
Ако не го направите,
ще разберете, че не сте единствените, които могат да минават през стени.
Преместете колата. Ще караме заподозрените.
Да, сър.
-Сладкият мирис на свободата. -Била си в болницата, не в затвора.
Ако прекараш седмица там и ти ще се почувстваш затворник.
Лоша храна, лампите се гасят в 9 и няма кабелна телевизия.
Мисля да пиша критична статия.
-Как е Уитни? -Подобрява се с всеки изминал ден.
Добре. До скоро.
-Извинявайте. -Къде отиваш?
Да проверя нещо в полицията.
Мастилото за татуиране не е намерено,
а Скот и Дерек не казват нищо и...
Явно някой крие нещо.
Хлои?
Радвам се, че си сред нас.
Благодаря.
Подранил е.
Нищо няма да стане.
Планът ти е добър.
Благодаря за помощта. Пожелай ми късмет.
Не ти трябва.
Благодаря, че дойде.
Изненадах се от обаждането ти.
Не очаквах да се видим след последната ни среща.
Този път идвам подготвена.
Какво е това?
Бизнес-предложението ми.
Малки градове от цялата страна възстановяват центровете си
и ги превръщат в място, където се събират хората.
Не с помощта на паркинги и търговски комплекси,
а като възстановяват старите сгради
и ги превръщат в кафенета, книжарници и ресторанти.
Искаш да превърнеш "Талон" в кафене-книжарница?
В което може да свирят групи и да се показват арт-филми.
Разбрах, че можеш да регистрираш сградата
като историческа забележителност, така ще спестиш от данъци.
Не ме карай да ги обяснявам.
Кой ще е управител?
Нел каза, че може да се наеме.
Аз ще идвам след училище и ще работя през лятото.
Как измисли всичко това?
Кларк ми каза, че обичаш да предизвикваш хората.
Е, ти се справи с предизвикателството.
Значи сключваме сделка?
Трябва отново да прегледам всичко, но, да,
-сключваме сделка. -Сериозно?
Сериозно.
Това ще е началото на едно много интересно партньорство.