Имаме да вършим сериозна работа.
Ей, Джаксън, излизай от душа! Ще изхарчиш цялата вода.
Който е последен, губи.
Кой губи сега?
Започна!
И това.
И това започна.
О, йе.
Студено, студено!
Добре, добре, и...
Не толкова добре.
Грешката е твоя.
Как ще се изплакна и повторя?
Изплакни се с това.
Искаш ли да повториш?
Добра новина. Душът на момичетата вече работи,
а на момчетата ще е готов след три седмици.
Три седмици? И това ми било добра новина.
За мен е. Ще мога най-накрая да си оперирам тлъстините,
точно преди сезона за бански.
-Мацките ще се захласнат. -Да.
Три седмици? И какво ще правя аз?
Чакай панаира.
Вече си достатъчно висок, за да караш бутащите се колички.
''Звън''! Ало?
Годеницата на Франкенщайн. Иска си прическата.
Стига. Чух достатъчно.
-Тя е виновна. -Той е виновен.
И двамата сте виновни.
Затова докато оправят банята,
двамата ще ползвате банята на Майли.
Какво каза?
Не е честно. Тя започна първа.
Знаеш ли какво? Ще й намерим кошче,
ще го поставим на балкона, и всички ще са доволни!
Сине, искам да седнеш на кушетката,
да помислиш, преди да кажеш нещо, и да не го казваш въобще.
-Но... -Помисли си. А сега върви.
Защо не може да ползва твоята?
Защото това ще ви отнеме
чудесната възможност да се научите да работите заедно.
Освен това, да си кажем честно, момчето е мърляво.
Хайде!
Лимузината отпред изкарай.
В готин стил се облечи, с модни цветове и обувки.
Да си известен е забавно.
Пак си си ти, но никой не ще разбере.
Кой би помислил, че момиче като мен
би станало суперзвезда?
Вземаш най-доброто от двата свята.
Отпусни се, не си давай зор.
И ще си звездата в шоуто.
Вземаш най-доброто от двата свята.
Заедно ги смеси
и знай, че това е най-доброто от двата свята.
Очите ми!
Какво си направил с банята ми?
Малка реорганизация. Моите бръснарски принадлежности.
В тази готина закачалка.
Използваш мой сутиен?
Всъщност, използвам два.
Другият е за косата ми. Виж.
Може да ги продаваш. Да ги наречеш сутиеново кошче.
Су-кошче.
Кошчето на терасата звучи все по-добре.
-Това хубавите ми пинсети ли са? -Да, чудесно действат.
Не!
Пипнах те, Стан!
Стан?
Така наричаш космите в носа си?
Само трудните за махане.
Татко!
Махни го! Махни го! Пари!
Пари! Махни го! Пари, пари!
Татко!
Гадно е!
-Спри, Джаксън. Трябва да плюя. -И аз.
Опа.
Татко!
Джаксън, би ли ми подал гребена?
Разбира се, няма проблем, скъпа сестро.
Благодаря.
А така. Прод ължавайте в този дух.
Отивам да си сложа гел, докато не съм се накъдрил.
Не стой там. Закриваш ми огледалото.
Мое си е и ще го закривам както си искам.
Прекрати.
Вкусотия! Семейна среща.
-Ти си виновна! -Ти си виновен!
Не.
Виж това.
Това е ужасно. Какво да направя по въпроса?
Мисля, че е Денят на шапките.
Мисля, че вие не искате да знаете какво мисля.
Мисля, че правилно мислиш.
Нека ви разкажа случка от времето, когато бях в групата.
Пак започна. Знаем я, татко.
Имали сте беквокал Селин Дионович.
Казал си й да си съкрати името.
-Другото е... -История.
Това е истинска случка.
За това ли говорим точно сега?
Не. Говорим за това, че не можете да се спогодите.
Тя ме наплю по врата!
За малко да си обърша лицето с бельото му.
Татко, това ще ме мъчи цял живот.
Тихо. Чуйте сега.
Аз и групата живяхме в този автобус цяла година.
Петима с една баня,
и все се намираше някой да преяде скара.
-Знаете ли как решихме въпроса? -Отворихте всички прозорци?
Всъщност, и това,
но се научихме да се справяме
гледайки на живота през очите на другия.
Точно това трябва да направите и вие двамата.
О, не, стига с тези психарски работи.
Майли, искам да се преструваш, че си Джаксън.
А ти, Джаксън, ще се преструваш, че си Майли.
Да бе, все на него му се пада по-доброто.
Надявам се всеки да получи това, което заслужава.
Здрасти, аз съм Майли. Сега съм Хана. Сега съм пак Майли.
Аз съм истинско момиче. Аз съм поп-звезда.
Всеки прави грешки. Всеки има такива дни.
Освен мен, защото съм съвършена!
Твой ред е.
С удоволствие.
Момичета, коли, косми в носа.
Добър ден! Казах добър ден, татко!
Не знам как е при теб, но се чувствам много по-добре.
Добре. Време е за по-сериозни психарски действия.
В годината, когато чичо Ърл подари на леля Пърл
сеялка в деня на Св. Валентин,
се наложи да отидат при брачен консултант.
И той ги облече като пигмеи?
Каза им, че трябва да смекчат гнева си,
за да могат да седнат и да си говорят.
Татко, нали каза, че насилието не решава нищо.
Така е. Но това ще помогне да намерите безопасно място
за любов и комуникации, после може да се пердашите.
-Не мога да ударя момиче! -Добре, тогава ще стане забавно.
Хайде.
Добре. Ти го направи. Сега аз ще...
Хайде, шишко. Само толкова ли можеш?
Е, сега готови ли сте седнете и да си говорите?
-Май не. -Слез от мен, лоена топка такава!
Много искаш, Хана-дебелана!
Мръдни се.
-Бях първи. -Аз съм родена първа.
Искаш да кажеш, ''измътена''?
Вие сте безнадеждни.
Щом се д ържите като деца,
и аз ще се отнасям така с вас. Ще ви сложа под домашен арест.
Какво?
Татко, аз съм на партито на Бионсе тази вечер,
тя ми каза, че Крис Браун иска да се срещне с Хана.
Е, на Крис ще му се наложи да почака.
Хайде, татко. Защо не накажеш само Майли?
Тоест, Хана не е направила нищо лошо.
Ето пак, ''Аз съм Майли. Аз съм Хана. Майли съм. Хана съм.''
Млъкни.
Знаеш ли какво? И другите си имат свой живот.
Татко, ще водя Сиена на дискотека.
Сиена Грейс? Тя е сладур.
Знам.
Лоша работа.
Никой никъде няма да ходи, само аз отивам да се изкъпя
и да си припомня доброто старо време, докато мълчите.
Страхотно, Джаксън. Никога няма да срещна...
Какво се хилиш? Току-що ни наказаха.
Да. Но измислих начин как да се измъкнем.
Ела с мен.
Писна ми вече.
Стана много тихо и се притесних. Всичко ли е наред?
Прод ължавайте така, и наказанието може да свърши.
Няма да стане!
Може би. Но пък порите ми изтръпнаха.
Джаксън, ти си гений и моят герой.
Докато се върнем у дома. Там ще те мразя пак.
Ще ти го върна. Внимавай с грима.
Обещах на Тор, че ще внимавам с пикапа му.
Да, бе. Ще ме е срам от недоядения му сандвич.
Спри да се оплакваш.
Знаеш, че не можехме да вземем колата ми, без да кажем на татко,
и заслугата е моя.
Да, Сиена Грейс извади късмет.
Джаксън, сигурен ли си, че това е пътят?
Май пропуснахме завоя.
Нямаше завой. Щях да го видя.
Какво можеш да видиш в тази мъгла? Признай си, че сме се загубили.
Не сме се загубили. Просто не сме стигнали още.
-Не ме дразни. -Не те дразня. Елен!
-Както кажеш. -Не! Елен!
Браво, Шумахер. Щяхме да излетим.
Ама не излетяхме,
защото имам страхотни рефлекси и се владея.
-Татко! -Татко!
Не влизай, татко.
По-болна съм от опосум в болница за опосуми.
Олеле.
Спокойно. Аз съм.
Между впрочем, ако се появи г-н Стюарт, не говори.
Какво правиш?
Трябва да сме в стаите си докато те се върнат.
Знам, ама чуй.
Канализацията им наистина е скапана.
Това е стомахът ми. У мирам от глад.
Лошо. Ако слезем долу, ще налетим на г-н...
Ей, Майл?
-Какво ще правим? -Скрий се!
Не тук! Махай се.
Вечерята е сложена.
Добре ли си?
Знам, че си разстроена заради пропуснатото парти,
но все пак трябва да хапнеш.
Опекох любимите ти наденички.
Не съм гладна.
Така ли? Звучиш ми гладна. Да ти донеса ли да хапнеш тук?
Скъпа, няма смисъл да лежиш тук и да страдаш.
Помниш ли как те развеселявахме, когато беше малка?
Лагерните дами пеят тази песен...
Хайде, скъпа, твой ред е за припева.
Остави ме. Момичешки проблеми.
Олеле.
Добре. Като ти попремине, слез долу.
Наистина, ще има и други партита.
Това беше.
Следващия път ако дойде, отиваш под кревата.
-Дай клаксон за помощ. -Да, знам.
Щях да се сетя.
Да, май единствената помощ, която ще получим,
ще дойде от самотен бик.
-Колко има до долу? -Откъде да знам?
Виж през прозореца.
Не така.
Извинявай, не си нося уд ължителя за врата.
Добре. Всичко зависи от центъра на тежестта.
Ако изпълзим отзад, пикапът няма да се наклони.
Добре. Първо излизам аз.
Аз трябва да съм първи, защото съм по-тежък.
Да, ама аз съм по-бърза, значи ще стигна до партито по-бързо
и ще се върна, и... Ще доведа помощ.
Не знаех, че си такава егоистка.
Не съм егоистка. Мисля за милионите си фенове.
-Ще са съкрушени ако умра. -И за мен ще се сети някой.
Стига, даскалите ти ще организират парти,
Тор ще се ядоса за пикапа,
а аз, повярвай ми, ще утеша татко.
-Да хвърляме чоп? -Добра идея.
Ези.
-Две от три? -Става.
Така е. Би било глупаво.
-Кое? -Коланът ми се закачи.
Виж какво, хвани се за нещо и се изд ърпай.
Не мога. Няма нищо освен тази гумена риба.
О, не била гумена.
Виж, ще дойда да те измъкна.
-Какво? Не! -Спокойно.
Теглото на голямата ти кратуна ще ни балансира.
Аз ще го отвлека. Вземи храна.
-Добре. -Сложи само горчица на моето.
Обикновена, не екзотична.
-Готово. -Добре.
Но не прекалено много. Да не претоварвам наденичката.
Освен ако няма сос. Това променя всичко.
Просто ги грабни.
Добре. Идвам.
Виж ти, Лили. Каква изненада.
-Знаеш, че Майли е наказана. -Знам. Дойдох при теб.
-Така ли? -Да.
Излезе, че чичо У ил е поклонник на Роби Рей
и се питам дали да не му взема автограф.
Добре. Влизай. Само да взема химикалка.
Спокойно, каубой.
С една крачка съм пред теб.
Нося книжката за автографи на чичо У ил.
Но тя е празна.
Защото ти ще си първият. Голяма чест, нали?
Добре, влез, докато го подпиша.
Времето е чудесно,
само за автографи.
Да не го разваляме.
Добре. Как да пиша - У ил, или чичо У ил?
Всъщност, чичо Вилхелм фон Киран
от Ню Джързи.
Недей толкова!
...натискай химикалката.
Нали не искаш да пробиеш дупка
в специалния бележник на чичо Вилхелм фон Киран.
Готово, Лили. Провери дали всичко е точно.
Добре. Скъпи Лили и Оливър... Господи.
Прод ължавай. Нататък става по-добре.
''Защо всички ме смятате за глупак?
Обичам ви, Роби Рей.''
Харесвам последната част.
Ей, Оливър.
Какво има, сине?
Излязох. Свободен съм!
Джаксън.
По дяволите.
Добре.
-Какво не е наред? -Нищо.
Това е просто птица. Едва ли ще преобърне пикапа.
Добре.
Не е чак толкова добре.
-Джаксън, не става. Просто скачай. -Няма начин да те оставя тук.
-Не бъди глупак. -Не спори с мен!
Виж какво, ще се справим. Просто трябва да действаме заедно.
-И то бързо. -Ще си глътна корема, а ти д ърпай.
-Добре. Едно, две, три, давай. -Едно, две, три, давай.
-Стана. -Сега да се махаме оттук.
-Не чух да се удари. -Сигурно се е закачил за нещо.
Да, за твърда земя.
Хубава скала. Горе-долу 60 сантиметра?
Все едно дали е 60 сантиметра или 60 метра,
но ти не ме изостави.
Да, знам.
-Къде ми е бил акълът? -Млъкни.
Е, сега да потърсим помощ.
-Да вървим. Оттук. -Не, Майли, оттук е.
Не е така.
-Знаеш ли какво? Все едно. -Не, както ти кажеш.
Май ще е по-трудно, отколкото си мислехме.
-Няма да е. -Не, ще е.
В крайна сметка, снощи всичко мина добре.
Всички са в безопасност, и мисля, че разбрахте предимствата
на съвместните усилия.
-Да. -Да.
Така е.
Да, татко, научихме си урока.
Лагерните дами пеят тази песен,
Ду-да, ду-да,
пистата за коне е дълга пет мили,
цял ду-да ден.
Харесва ми да бъда ''ду-да'' татко.