АРАБЕЛА
Кралят, когото несигурното бъдеще принуждава да работи,
по нещастна случайност взривява химическия завод
и заедно с магьосника Виго и г-н Майер се оказва в затвора,
където е и неговият зет, принц Вилибалд.
В това време Арабела успява да си върне вълшебния пръстен от крадеца Фоусек
и освобождава своите близки от затвора.
Всички се събират у Майерови
с надеждата, че най-сетне идва краят на техните проблеми,
че Петър и децата ще се върнат от света на приказките,
а кралят, Виго, Ксения и Вилибалд ще се приберат там.
Но вещицата успява да вземе пръстена и да го даде на Румбурак,
който идва за беззащитната Арабела.
XII епизод Гълъбчето влиза в действие
Взели кучето със себе си и тръгнали.
Първи вървял козелът, след него петелът...
Странно, всички приказки са за животни, а не за хора.
Интересно е как изглеждат приказките в света на хората.
А петелът си казал: "Защо не, може би с тях ще намеря щастието..."
Вървяли и пеели:
"Ние сме Бременските музиканти, нас всеки ни обича..."
Моля, подсладете си...
"Можем да лаем, да мяукаме, да ревем и да кукуригаме..."
Къде тръгна, детето ми?
Какво си позволявате да правите с краля! Веднага ги съживете!
Този път няма да стане. Кралят вече не е крал, а парче камък.
Сега аз съм крал.
Втора категория...
Прекрасна сте като най-хубавата роза.
Ще станете украса за моите дрехи. Засега...
Огледайте къщата. Тук някъде може да има още един пръстен.
Чук, Ваше величество.
Значи от утре пак ще разказвам приказки? Кога ще получа текста?
Оставил съм ти книжката оттатък.
Франтишек, всичко вече е зад гърба ни, но вие се държахте много лошо с мен.
Тормозех те като болка в стомаха, а?
- Румбурак! - А какво ще кажете да създадете
още малко стомашни болки на г-н Майер? Това би било справедливо наказание
за всичко, което той ми причини с онова звънче.
Ама моля ви се! Какво...
Франтишек...
Какво направихте с мен?
За бога!
Ами с тях? Верушка! Верушка!
Ще се оплача от вас!
Веднага ме пуснете навън! Моля ви! Настоятелно!
Приятно забавление.
Ама почакайте, какво ще стане с нас?
Господин Румбурак...
- Без мен ли отлетя? - Това сте вие?
Значи всичко това тежи на вашата съвест? - За бога, не ме удряй!
А ти не ритай! И не се върти!
Вещица проклета! Да не се връщаш повече!
Миличка...
Майер.
Момент. Франто, търсят те по телефона.
Ами подай ми слушалката.
Моля ви, бъдете кратки.
Тук е Грос. Какво? Да, можем да разчитаме на Майер. В чудесна форма е.
- Не така, господине. Имам право... - Тихо! Не искам и гък да чувам!
Kазах, тихо! Що за дисциплина?
Вече е полунощ. Тук си лягаме с кокошките...
- Аз вече бях заспал. - И ще продължиш да спиш.
Всички ще отидете да спите. Но зад решетките! С плъховете и жабите!
- Не плачи, доставяш му радост. - Така е.
Не се смей!
А ти, Блекота, ме разочарова. Натресе ми тази ужасна жена
и изгуби вълшебното наметало. Затова отиваш с тях в тъмницата.
Поне ще сме пак заедно, Мириам.
Хайде, бързо, бързо! В редица!
Бързо! В редица!
Тази килия е предназначена за човек с много благородно потекло!
Внимавайте, млади момко, да не ви нарани тази изненада.
Но това е Арабела!
Петре...
- Изглеждаш чудесно. - Петре, най-после...
Чакайте, чакайте!
Ах, ти, гадино!
- Не биваше да го правиш. - Моля те...
Ние ще му помогнем.
Ще ми платиш за това.
Господарю...
Вкарайте ги зад решетките!
Бързо! Бързо вътре! Хайде!
Затворете ги!
Влизай, дребосък!
Хайде, хайде!
Ама какво правиш? И това ми било приятел!
Не ме пипай!
- Мириам! - Готово, господарю.
Утре сутринта ще бъдеш екзекутиран. А тя ще гледа.
А вас ще ви държа тук, докато не започнете да ми се молите на колене.
Да сте виждали някога принцеса да моли на колене един магьосник втора категория?
За ваше сведение, аз съм най-могъщият човек в целия приказен свят.
Разните Виговци и Фантомасовци не могат да ми стъпят и на малкото пръстче!
А вие ще ми се молите. Иначе ще останете тук завинаги!
Много боли.
Ще ви мине, господарю.
Утре в 10:30 ще бъде екзекуцията. Пригответе всичко.
А кой ще е палачът? Аз не мога да вдигна секирата.
А аз като направя така, ми пада главата...
На Блекота вече не му вярвам. Ще си направя палач. Например така.
- Какво желаете, господарю? - Сега нищо. Утре в 10:30. Свободно!
Вървете да спите. Аз ще ида да погледна в тъмницата.
Легни по-далеч от прозореца, нали имаш ревматизъм.
Любовта ще ме топли, миличка!
Напразно го ядоса.
Той те удари. Радвам се, че му го върнах поне малко.
- Щастлив съм, Арабела. - Не го казвай. Само като си помисля...
Добре знам какво ме чака. Но ще бъда цяла нощ до теб...
Аз съм най-щастливият човек.
- Арабела... - Петре. Искам да умра с теб.
Не, ти ще живееш, любима... И ще пазиш спомена за мен.
- Хонза, и ти ли си трогнат? - Не. Радвам се.
- Защо? - Утре няма да имаме пиано.
И ти си едно дете...
Някой идва!
Е, какво, чуруликате ли си?
Възползвайте се, защото ви е за последно.
Веднага след екзекуцията ще започне сватбеното тържество.
- Не! - Ама да.
Лека нощ.
Петре, скъпи...
Нима се събрахме отново само за да се разделим завинаги?
Така ни било писано. Арабела... Любов моя...
- Франто! - Какво?
Мармалад ли искаш или кашкавал?
Наденичка.
- У нас не ядем наденички на закуска. - Защо? Да не сте вегетарианци?
Аз да съм вегетарианец? По-скоро човекоядец.
- Ох, боли! - Какво става?
Трябва ли да го пиеш толкова горещ? Опари ме целия.
Ще си имаме ядове с този начин на живот. Трябва да вървим. В 10 имаш събрание.
Кажи им: първо операцията, после приказките!
Добре.
Пфу! Тези гарвани ядат такива гадости.
Трябва да те предупредя, че съм на диета. Не можеш да ядеш каквото ти падне!
Диета ли? Децата ми изчезнаха, жена ми стана на камък, а сега и диета да пазя?
- Как не! - Ще ти се отрази добре.
Добър ден. Къде живеят Майерови?
- Тук. - Благодаря.
Добър ден. Дойдохме за статуята.
- Каква статуя? - За изложбата. Вече е уговорено.
И таз добра! Роят се като мухи.
Ами да започваме. Първо този дядка...
Ще сложиш дръвника по-близо до килията на принцесата,
за да види как нейният любим си губи главата.
Слушам.
Ще ти дам аз едно шпиониране!
- Но, господарю... - Дръпни се!
Глупак!
- Вие ли бяхте? - Да не би да имам лък?
Никаква закуска! Ще ви науча аз! Ще ви изкарам тия дяволи от главата!
Румбурак беше прав. Любимата ми дъщеря е в затвора.
Жалко, Арабела, че не ме разбираш.
Коя си ти? Разбирам те много добре.
Дете мое, аз съм майка ти. Румбурак ме омагьоса.
Мамо! Това е възможно само в приказките.
Мамо, ти ще ни спасиш.
Петре!
Арабела! Какво има?
Петре, намерих майка си. Това е тя.
Не може да бъде!
Нямаш ли у теб молив и хартия?
- Може ли химикалка? - Все едно, само по-бързо.
А сега гледайте много добре, Фантомас. Агрипа, стой мирно!
Това животно е изкуствено. Поздравявам ви, Франкенщайн.
Изкуственият човек не ми се удаде добре. Върви в ъгъла!
Но това, Фантомас, ще бъде хит. Дайте си ръката.
Хайде де.
- Какво е това? - Действа и като електрическа печка.
А сега го попитайте нещо.
Кога се е родил Ханс Кристиян Андерсен?
На 2-ри април 1805.
Виждате, че той е и научен справочник. А сега погледнете това.
- Това е един многофункционален вълк. - Вие сте луд, Франкенщайн.
- Луд, но гениален. - И аз мисля така.
С помощта на техниката ще завладея целия свят. Ще стана най-могъщият...
- След вас, разбира се. - Тъкмо щях да се обидя.
Най-могъщият съм аз, Фантомас. И тежко на онзи, който не го признава.
- Носи някакво съобщение. - Бъдете така добър...
Заповядайте.
Уважаеми Фантомас, магьосникът втора категория Румбурак,
който живее в изоставения замък, заяви, че е по-могъщ от... вас.
Открадна пръстена, който... Държи ни в тъмницата...
Разчитам на вашата помощ. Арабела.
Коя е тази?
Дъщеря на крал Хиацинт. Много привлекателна.
Извинете ме за малко, докторе. Само ще вразумя един самозванец!
Крал Хиацинт ще ми бъде много признателен.
Тази скулптурна група датира от върховия период на майстора.
Аз я наричам "Мъж, който си плюнчи пръста, и неговите приятели".
За загадъчния жест на лявата ръка водя спор с доцент Яхрабка.
Аз твърдя, че дланта на лявата ръка
представлява всичко съществуващо в интимната му форма.
- Пардон, пардон. - Моля.
Обърнете внимание на тези помпони...
А защо всички са по пантофи, г-жо доктор?
Точно в това е дълбоката символика!
Патетизираните атрибути на домашното огнище
са играли водеща роля в творчеството на Пимпер.
Маестрото е бил сирак.
Тези статуи са от частна колекция. Мога ли да знам кой е собственикът?
Г-н Карел Майер.
Който разказва приказки по телевизията? - Същият.
Щастлив човек.
Мислех, че вече сте се вразумил, а вие ни изяждате асистента!
- Не съм го изяждал. - Точно когато ви обявихме в програмата.
- Но аз мога да участвам. - А аз не! Искам навън! Операция!
- Нали вече обещахме на децата! - Не, не! Операция!
Моля те, не прави глупости! Ох! Не му обръщайте внимание.
Какво каза? А пък аз ще ви проваля предаването.
- Ще подскачам, ето така! - Ама моля те...
Господин Грос...
Господин Грос, не ви ли е срам да проваляте приказките на децата?
Хайде, хайде!
- Готов ли си? - Момент.
Румбурак, нагъл самозванецо, отвори!
Арабела...
На колене!
Петре...
Някакво последно желание?
Кажи, че искаш да я целунеш.
Моля ти се. Ще му режат главата, а ти го занимаваш с глупости.
И без това не бих го позволил!
Вие сте злодей! Само да ми паднете...
- Аз съм дявол, но не мога да ви стигна. - Тихо! Палачо, давай!
Сложи си главицата ей-тук.
- Така или така? - Никога ли не сте го правил?
Ех, тези днешни хора...
Деца, не гледайте!
Забранено е до 15 години.
Хонза, виж...
Не мърдай, Румбурак! Ти също, палачо!
Какво означава това, Фантомас?
Малък урок, господине. Свободно.
Благодаря ви, Фантомас.
Леле, Херманова, Козелка щеше да зяпне.
И още как!
По очарователната ви външност съдя, че сте принцеса Арабела.
Всички ви благодарим, господине. Дойдохте в последния момент.
Такъв ми е навикът. Това той ли е? Заповядайте.
- Благодаря. - Имам слабост към хубавите жени.
Спасихте ми живота, Фантомас,
но това не значи, че можете да флиртувате с Арабела.
Осмелявате се да ми говорите с такъв тон?
Харесвате ми, млади момко.
Предайте на баща си, че Фантомас го поздравява, задето има такъв син.
Франтишек, стига си ме тормозил. Давам ти честната си дума.
- Няма ли да правим операция? - Да, но утре.
Като свърши изложбата на маестро Пимпер.
- Как е? - Всичко е наред.
Знаех си, Грос, че мога да разчитам на вас.
Похвалиха те.
- Какво правите? - Сега ще стане.
Г-н режисьор, това е моят текст.
Вкамени се, а трябва да обръщам страниците.
Внимание! Започваме.
Ами добре, аз съм готов... И двамата сме готови.
Гледайте.
- Моля да ме събудите в седем. - Добре.
А кучето казало: "Мога да лая, мога да хапя..."
- Господине, в колко казахте? - В седем.
Да, разбира се.
Това е съседът ни г-н Майер. Пак разказва приказки. Невероятен е.
Ние сме Бременските музиканти, нас всеки ни обича.
Можем да лаем, да мяукаме, да ревем и да кукуригаме...
- Пее на два гласа! Гений! - Плейбек.
Пардон.
Г-н професоре, пациентът от стая 14 опитва да се напъха в бутилка от кетчуп.
- Ами вземете му я и не ни безпокойте. - Да, добре.
Побягнал, спънал се в кучето, а то залаяло: бау, бау, бау...
Петелът му запригласял: Кукуригу! Магаре, дръж го!
И магарето заритало: бум, бам, прас...
Тоя наистина е луд. Не трябваше да го пускаме.
- Великият артист винаги е малко луд. - Така е.
- На него просто отвътре... - Отвътре ли? Млади приятелю...
Нима ние можем да знаем какво му е отвътре?
Тогава в къщичката настанала луда веселба...
Ура, ура! Кукуригу, бау-бау! Прогонихме разбойника! Кукуригу, бау!
Налага се да се разделим. Благодаря ви.
Мама.
- Арабела! - Мамо! Толкова съм щастлива!
- Това е Петър. - Майер... Ваше величество.
Ама какво "величество", Петре? За теб съм "мама", също като за Арабела.
Ти ми спаси живота.
Ужасно обичам да стрелям по гълъби, но този път щях да причиня катастрофа.
Извинявам се.
Няма нужда. Вие стократно ни се отплатихте.
Моят кралски съпруг ще иска да ви благодари лично.
- Аз съм Блекотова. - Приятно ми е, г-жо Блекотова.
Много хубав пръстен.
Това са бъдещият ми девер и неговата съученичка.
Майер, приятно ми е.
На мен ми е приятно, че умееш да се държиш като голямо момче.
- А ти си Марженка, нали? - Майерова... Тоест Херманова.
Ама че си!
Забавих се при доктор Франкенщайн.
Искам да купя неговия изкуствен вълк за Червената шапчица.
Тази приказка трябва да се оправи.
Да, мамо. Трябва да оправим целия наш приказен свят.
Трябва вече да се прибираме.
- Приятен път. - Довиждане.
Идвайте понякога, ще ни липсвате.
- Може би през ваканцията. - Но заключете пианото в тъмницата.
- А кога ще се видим ние, принцесо? - Заповядайте на сватбата ни като кум.
Съгласен. Довиждане.
- Довиждане. - Довиждане.
- Мириам! Мириам, избягал е! - Кой?
Румбурак. Килията е празна.
Превод: Lekad, veso010