АРАБЕЛА
Принцеса Ксения се възползва от отсъствието на своя кралски баща
и вдъхновена от модерната човешка цивилизация, лишава приказното кралство
от неговата приказност.
Поданиците се разбунтуват и за наказание са превърнати в автомобили.
Това спасява Хонзик и Марженка от опичане в захарната къщичка
и им помага да се срещнат с Петър.
В царството на хората Арабела поправя това,
което са направили децата с вълшебния пръстен.
Но без да подозира, връща и вида на Румбурак, който се домогва до пръстена.
Чрез крадеца Фоусек двата вълшебни пръстена попадат у прекупвач
и изчезват завинаги от света.
X епизод Големият шанс на Румбурак
Гледайте, жирафи.
Това беше Тарзан. Къде ли сме всъщност?
Петре, внимавай!
Фантомас!
Виждам, че и децата ме познават. Да, аз съм Фантомас.
Най-могъщият владетел в царството на приказките за възрастни!
- Какво правите тук? - Търсим замък в гората.
Защото ни трябва вълшебно пътуващо наметало. Трябва да се върнем вкъщи.
- Нашите се притесняват. - Заблудили сте се.
Трябва да се върнете обратно в царството на приказките за деца.
Който ядоса Фантомас е загубен!
Извинете. Това гълъбче се присъедини към нас по пътя и свикнахме с него.
Обичаш животните, това е добре.
Вашият замък се намира назад през реката и вляво.
Но ще го намерите пуст и изоставен. Има само няколко проскубани чудовища.
- Благодарим ви, г-н Фантомас. - Довиждане.
Довиждане.
А няма ли да се уплашим от тези чудовища?
По-силно!
Като му дойде времето, ще се погрижа за теб.
Такъв срам - жена му клавирна виртуозка,
а той не може да изсвири даже "Когато бях овчарче".
На това чистене ли му викаш?! Дай си главата!
- Моля ви, не! - Тогава работи като хората!
Няма откъде да знае как. Никога не сме правили такова нещо.
Ти не се бъркай!
Ако подът не стане като стъкло, ще ти сваря главата в котела!
- Като миналия път! - Мириам, недей. Размеква му се мозъкът.
Млък!
Като си ми съпруг, това не означава, че можеш да ми отговаряш!
Вършете си работата! Хайде!
Кого ли са домъкнали дяволите?
Тези проскубани чудовища сигурно са глухи.
Госпожице Мюлерова?
Проскубани чудовища ли? За кого говореше?
Аз... госпожице Мюлерова...
Никаква госпожица Мюлерова! Госпожа Блекотова.
Значи сте се...? Моите поздравления!
Благодаря. Блекотова.
- И вече не давате уроци? - Не, не давам.
Супер!
Но който ме дразни, ще му покажа!
Хайде! Музикално упражнение номер 3.
На работа. Бързо! А вие започвате пода в трапезарията.
- А тя къде е? - Ами потърсете.
Не жена, а дявол!
Ето ти мрежичка. Купи нещо по-евтино. Трябваше да взема назаем от Херманови.
- Какво ще кажете за риба? - Добре, че си имам теб.
Децата ги няма, а сега и тази ръка... Горкият Хонзик. Толкова отсъствия...
Лесно ще навакса.
А Петър има дипломна защита. Вече отпечатахме поканите...
- Това са дреболии. А аз... - Какво "ти"? Какво те мъчи?
- Ами ако се влюби там? - В кого?
Например... например в Снежанка.
И двете не сме добре с нервите. Пайда, млъкни.
Оставете го, той вика Петър.
Знаеш ли, щом разбираш езика на животните,
защо не си намериш работа в някой изследователски център?
Това сега е модерно. Да говориш с делфини и други...
- А кой ще ви помага? - Г-н Херман обеща, че ще намери някого.
Тогава ще си намеря някаква работа. Щом даже татко работи...
- Е, Ваше величество, как върви? - Чудесно, чудесно.
Ама че заплес, а? Човече, управлявал ли сте някога нещо?
Управлявал съм държава.
- Какво е управлявал? - Де да знам, май дирижабъл.
- Хайде, хайде! Действай по-живо! - Добре де.
И внимавайте повече.
- Спирачка! - Спирачката, човече, спирачката!
Ето ви аванса. Останалото ще ви дам следобяд, но някъде по на скришно.
- Например на лодките, а? - На лодките ли? В тези дрехи?
Тъкмо никой няма да ме познае. Така мога да вляза и в най-скъпия ресторант.
Най-после ще се нахраня като лорд.
Да, знам. С някоя благородна госпожица.
Извинете, госпожице, да знаете колко е часът?
Не, аз съм...
- Негоднико, къде са пръстените? Къде? - Не знам нищо за никакви пръстени.
Оставете ме! Пуснете ме или ще кажа кой сте!
Ах, ти... мошенико!
- Добър ден. И вие ли за риба? - Добър ден.
Какво става с Петър?
Може да е станал осмо джудже на Снежанка.
Вие сте били много забавна.
Вижте. Ще взема този шаран, ще го почистя, ще му сложа чесън и...
Помощ!
Ама вие никога ли не се държите сериозно?
На какво се смеете? Тя наистина се дави.
Мислите ли?
Толкова се радвам да ви видя, Ваше величество!
Плувай нататък! Плувай!
Ама това е летящият куфар!
Летящ... Някой ми го хвърли на главата от влака.
А какво всъщност правиш тук?
Намерих път до света на хората. Под водата.
- Но защо? - Ами избягах.
Нямате представа какви ги върши у нас сестра ви.
- И в това й помага някаква земна твар. - Земна твар ли?
Някакъв човек. Петър... Петър Майер.
Какво, Петър? Не може да бъде.
Да бяхте видяла какво е там. Ужас!
- Ама че скука. Само автомобили. - Нали имаш пръстен?
Няма начин! Да не искате пак бунт?
Върни поне готвача. Писна ми от консерви.
- Знаете ли какво? Имам идея. - Идея ли?
Ще отидем на истинско пиршество. Вилибалд, наметалото!
Три пъти пудинг "а ла Шамброа д'руи".
Ама какви са тия хора?
- От три години не съм го правил това. - Искат само най-скъпото.
Турско кафе, виенско кафе, арабско кафе. - Четете само цените.
- 11,20. 12,80. 14,90. 29,90. - Три пъти от това.
Ама че се натъпках.
Виж.
Какво? Онзи там ли?
Виждаш ли? Така изглежда елегантният мъж!
Вземи пръстена и върви да се преоблечеш! Да изглеждаш като него.
- Ама че си непохватен! - На кого викаш непохватен?
- Ами непохватен си. - Хвърли го като кокал на куче.
- То си е така. - Тогава на колене и си го търси сама.
Защо пък аз?
- Сметката! - Защото ти го хвърли!
- Писна ми. Вилибалд, на колене! - Ти на колене!
Мамо, Вилибалд изпусна пръстена.
Какъв ужас!
Пудингите на масата ли да ги сервираме или направо на земята?
Моля, ключът от 111-та.
- Вие сте госпожа...? - Съпругата.
Слушайте! Четох във вестника, че мъжа ви го търси полицията!
Какво ме интересува? Търсят него, а не мен.
Това е така, но... все пак...
Да, разбира се.
Момент. Ако обичате...
На този, който ми намери пръстена, ще му подаря най-скъпия мерцедес.
Пардон, мадам. Пред гардеробната ви чака една дама.
Какви са тези глупости? Не познавам никого тук.
Г-жо Седлачкова, да знаете някой, който да чисти?
Съседката ни госпожа Майерова си счупи ръката.
- Горката жена. Ще потърся някого. - Много сте любезна. Благодаря ви.
Колежке!
- Е? - Г-н Румбурак, какво правите тук?
- Представете си, изгубихме пръстена. - Как дойдохте? Имате ли наметало?
Разбира се.
Защо сте облечен така?
Изпратих Блекота да отвлече Арабела и сега нямам наметало! Дайте ми вашето.
- Подайте ми ей-онова наметало. - Веднага.
- Иначе всичко наред ли е? - Полицията ме търси.
Почакайте ме, веднага се връщам.
Стъпвайте по хартиите!
- Къде е Арабела? - Няма такава тук.
Коя сте вие?
Господарката на дома.
А вие коя сте? Не ми харесвате.
Какво си позволявате?
Къде е моят Блекота?
Вашият Блекота ли? Той е моят Блекота! Как смеете?!
По хартиите! По хартиите!
Къде отиде? Ще ти дам аз един Блекота...
Ама че работа. Човек трябва да си пази мъжа като очите.
Килимите вече са изтупани. А стъпалата съм измил чак до долу...
Добре... Тогава да отиваме да ядем. По хартиите!
Оправдават се със загубата на някакъв пръстен и не искат да плащат.
Спокойно, спокойно. Сега ще видим.
- Как е? - Страшно!
В замъка властва някаква ужасна жена. Без пръстена не мога да се оправя.
Пръстенът изчезна. Ксения няма с какво да плати.
Виждате ли?
Какво ни интересуват те? Трябва да намерим пръстена.
У Майерови има два пръстена. Пратих там един крадец, но той не намери нищо.
Обаче знам как вие можете да се промъкнете там.
- Как? - Сменете си външността.
Ето така. Да вървим.
Не мога да проумея къде е Арабела. В замъка я няма.
Щом не ми вярвате, моля. Имам пари в джоба на наметалото.
- Искаш да отлетиш без майка си? - Мълчи!
- Дайте ми наметалото! Онова, старото. - Веднага.
Но него го взе онази дама с тюрбана.
На ти сега. Майка ти отлетя и ни остави в кашата.
Щом нямате пари, ще си ги отработите.
И двамата ли? Как така, моля? Мъжът ми ме покани, значи той трябва да плати.
Вече ми дойде до гуша, мила Ксения! Аз съм честен мъж и благородник!
По-добре да отида в затвора, отколкото да живея с теб! Сбогом.
И без това вече ми лазеше по нервите.
Надявам се, господин управител, че сте галантен мъж и ще се погрижите за мен.
Идвам.
- Добър ден. - Добър ден.
Тихо, Пайда!
- Какво обичате? - Изпраща ме господин Херман.
Каза, че ви трябва помощ, щото сте си счупила ръката.
Да... господин Херман. Заповядайте тогава.
Всички още са на работа, тъкмо ще поговорим на спокойствие...
Бихте ли могла да изпечете нещо?
- За кого е това? - Ами за теб, разбира се.
Толкова е вкусно, ще полудея.
Трябва да си те глезя, след като има такъв интерес към теб.
- Какъв интерес? - Не се прави на невинен!
Червена коса... Рокля на райета... А? Дълбок глас... Каква е тая особа?
- Не знам. - Не лъжи!
- Тогава защо ти вика "моя Блекота"? - Това са глупости.
Значи имаш толкова жени, че не знаеш коя е?
Аз обаче няма да те дам! Ти си мой! Мой... мой... Мой ли си?
- Знаеш, че съм. И ти си една... - Моето дяволче!
Ако се появи още някоя, ще я изхвърля с парцалите!
Миличък, навън е толкова хубаво. Хайде да се поразходим.
Да се поразходим ли? Навън?
Ами да. Още не сме си говорили за любов...
Любов ли? Какво е това?
Довиждане, Ваше величество.
Благодаря.
Госпожице... да знаете колко е часът? Леле колко риби! И само шарани!
Какво ще кажете да седнем някъде на по чашка? Да се опознаем...
Имате толкова красиви очи.
А вие имате толкова красив пръстен.
Може да стане ваш. Вече имах два такива. Този ми е трети.
Имате добър вкус.
Може ли да го пробвам?
- Да, но първо да пийнем по чашка. - Ами да вървим.
Сега не мога. Чакат ме.
Идвам! Утре по същото време става ли?
- Как се казвате? - Арабела.
- А може ли да се разходим с лодка? - Разбира се, Барбарела. Нямам търпение.
Ама че ден, скъпа! Какви ги свършиха тези двамата, не е за разправяне!
Гладен си, нали? Арабела отиде за риба, но сигурно нещо я е задържало...
И през ум не ми минава за ядене. Краката ме болят, главата ме цепи...
Пайда, Пайда...
Да знаете нещо против главоболие? Мъжът ми не понася хапчета.
Ще му приготвя отвара. Имате ли крачета от мухи?
Крачета от мухи ли? Нямаме.
- Тогава поне змийски опашки? - Моля?
Ама какво домакинство сме? Да нямаме такива необходими неща!
Отнесете това, моля ви.
- Ама че ден, Ваше величество. - Така е. Едва се държа на крака.
Важното е, че оживяхме!
Това е моята помощничка.
Не ви ли е позната отнякъде?
А къде е Арабела?
Вземете това, ако не възразявате. Нямам дребни.
- Но това е много. Почакайте, госпожице. - Всичко е наред.
- Но какво да го правя? - Ужасно бързам.
- Защо така късно, дете мое? - Представете си каква случайност!
Натъкнах се на онзи човек, който ни ограби.
- Не може да бъде! Как го позна? - Носеше вашия смокинг.
Нарече ме Барбарела.
А утре... Знаете ли какво ще стане утре?
Утре ще ми даде пръстена.
Нали уж Блекота я бил отвлякъл?
- Браво, принцесо. - Значи утре няма да ходим в завода.
Ваше величество, успокойте се. Докато не видя пръстена тук, ще ходите на работа!
Ама аз наистина ще го взема, г-н Майер. - Ще изчакаме да го донесеш.
Знаете ли кой ми даде тези риби? Водният дух. Какво ще кажете?
Намерил е нов път до приказките. Под водата.
- Така че... скоро ще видим Петър. - Дано...
Госпожо, елате да вземете рибата! Трябва да приготвим вечерята.
Къде е? Преди малко беше тук.
Чудесно, колежке.
Значи видяхте Арабела със собствените си очи? У Майерови?
Значи: наметало имаме...
Вие утре ще ми донесете пръстена...
и аз ще направя... хоп!
Арабела ще се превърне в мушица, цветенце или ябълка...
- И хоп... - Утре ще бъде голям ден.
Утре ще се сбъдне моят блян!
Накрая и поет ще станете, г-н Румбурак.
Че защо не?
Кралете могат да бъдат и поети, а аз ще бъда крал на приказния свят.
Кралят ще остане тук, Ксения с нейния Вилибалд също, а аз ще взема трона!
И до мен ще седи... кралица Арабела!
А вие, задето работехте като пчеличка, ще бъдете моя придворна магьосница.
Да живее могъщият Румбурак, крал на Страната на приказките!
Превод: Lekad, veso010