АРАБЕЛА
Вълшебният пръстен на Арабела, който Хонзик Майер без нейно знание
взима в училище, попада в ръцете на съучениците му Козелка и Хромадка.
Те злоупотребяват с пръстена,
като превръщат учителя Адам в Мики Маус, директора на училището - в гъсеница,
а Румбурак и крадеца Фоусек, които са избягали заедно от затвора - в чадъри.
Чадърите накрая се оказват у Майерови, близо до нищо неподозиращата Арабела.
Малко по-късно децата, които отиват на разходка с летящия куфар,
по погрешка закопчават наметалото и изчезват от света на хората.
IX епизод Цивилизацията иска своето
Виждаш ли тази къщичка?
Сигурно е строена от някой луд. Да попитаме къде сме.
Ама това са курабийки.
А, Йеничек и Марженка (Хензел и Гретел). - Познавате ли ни?
Елате, де.
Влизайте, влизайте.
Дай ми това наметало. Ще го прибера в сандъка да не го изядат мишките.
Вие вещица ли сте?
Че кой друг ще живее в захарна къщичка?
Взимайте си сладки, сигурно ги обичате. А като се угоите хубаво, ще ви изям.
- Добър ден. - Добър да е.
Отдалеч ли идеш, момко?
Отдалеч. Не си усещам краката и съм гладен като вълк.
- Сядай. Искаш ли? - Не, благодаря.
Бих ти предложила парченце от Хензел или Гретел,
но още не са се угоили достатъчно. - Не, благодаря.
Но нали Хензел и Гретел отидоха в пощата, да разнасят телеграми?
Дойдоха някакви нови.
А джуджетата казаха, че Ксения искала да направи от къщичката ми
някаква стъклена измишльотина.
И трябвало да си паля печката с нафта.
Казвам ти, тая Ксения прави глупост след глупост, а някакъв идиот
от света на хората й помагал в това.
Този глупак бях аз. Но избягах от Ксения.
Искам да се върна вкъщи, но ми взеха наметалото.
Можете ли да ми дадете съвет как да се махна оттук?
Натам не ходи, там живее зъл великан. На, вземи си.
И натам не ходи, там живее змей.
Но ако тръгнеш оттук направо, ще стигнеш до една рекичка.
Преминаваш я и вече си в света на приказките за възрастни.
Там живее един чудак, доктор Франкенщайн, той ще ти помогне.
- Благодаря. - Бързай, момко.
- Довиждане. - На добър път.
Вкусно ли ви е?
Брей! Почакайте само да огладнеете.
- Ние не обичаме меденки! - А какво обичате?
- Аз най обичам шницели. - Вие да не сте от света на хората?
- Да, от трети Б. - Е, повече няма да се върнете там.
Стига си ревала! Не разбирам как някой може да се ожени за момиче.
В света на хората видях много по-хубав боклук. Този не ми харесва.
Правим каквото можем. В началото сме още.
Какво е това? Направих завод за боклуци, а вие ми правите нови консерви.
- Защо не е смачкана? - Момент, Ваше величество.
- Оправих я. - Нищо не сте оправил. Уволнен сте.
Вярно, че съм Глупавия Ханс, но това е пълна идиотщина.
Никой не те пита какво мислиш. На мен пък ми харесва.
- Я, господин инженерът. - Какво правите тук?
Подреждаме боклука. Вижте, съвсем друг вид има.
Да, цивилизацията иска своето.
- Какво ще кажете? - Чудесно e.
Предайте на принцеса Ксения, че няма да ме види повече.
Какъв смисъл има да се разхвърля боклук в гората?
Чух, че водният дух е избягал.
- Трябва да вземем пръстена от Ксения. - Преди да е унищожила всичко.
- Но кой ще се осмели? - Ами вие. Нали сте разбойник?
Да, но всеки ще се сети за мен. По-добре да опита Дългия.
Щом принцесата заспи, ще си протегне ръката през прозореца...
- И ще вземе пръстена. - Ами да! Какво ще кажете, г-н Дълъг?
Ами... не знам.
Ако успеете, ще ви направим паметник на площада.
Какво си облякъл?
Трябва да научиш кое е модерно. Веднага ще те преоблека.
Добре.
Ето. За какъв глупак съм се омъжила! Петър Майер щеше да е по-добър съпруг.
Познаваше те от няколко часа и избяга.
Какво си позволяваш, нахалнико?
Хайде, погледни.
Вече спи, а пръстенът е на шкафчето до леглото й.
- Хайде, г-н Дълъг. - Давайте.
Щом казвате.
Стража! Бързо тук!
Стража!
Хванаха ме! Помощ! Дръжте ме.
Раз-два! Раз-два!
Искахте да ми откраднете пръстена, г-н Дълъг. Това ще ви излезе скъпо.
Утре ще се оправим с вас!
Хайде, идвайте.
Няма да ви давам шницели.
По-добре да ви опека още днес, преди да станете кожа и кости.
Видя ли? Ще ни пекат. Можех поне да се нахраня.
Къде ми е лопатата?
- Побързай! - Добре.
Не забравяй да я попиташ как трябва да седнеш на лопатата.
Да не съм глупак?
За това, че се опита да открадне кралска собственост,
дясната му ръка ще бъде насечена на пет парчета.
Така реши кралицата, за предупреждение към всички.
Палачо, започвай!
Няма да го направя!
Дългия искаше да спаси Страната на приказките. Той е герой!
Той е герой!
Вече отрязаха първото парче. Чувате ли?
На хората изглежда им харесва. Палачът за тях е герой.
Внимание. Сега ще отсекат второто парче.
Нашият крал нямаше да се съгласи с безчинствата на Ксения
и щеше да я изгони. Ние ще направим същото!
Ксения - вън!
Това е бунт!
- Бързо, да бягаме! - Защо?
Ще завъртя пръстена и ще ги превърна в... в мишки.
- Защо в мишки? Помислете за реколтата. - Правилно.
Сетих се. Нека всички се превърнат в...
Готово.
- Вижте колко са лъскави... - Укротихме ги.
- Я виж. Превърна се в автомобил. - Нали сме в приказка.
- Ама че таратайка. - Тя си беше стара бабичка.
Дали може да върви?
- Хонза, внимавай! Къде отиваш? - Вкъщи. Хайде.
Почакай ме.
Това го нарисува нашият Хонзик. А сега и двете деца...
Ще видите, че ще се върнат.
Проклет бойлер! Вижте какво намерих на мивката. Кой ли го е оставил?
Сигурно Хонзик.
Вземи, да се пазиш от Румбурак.
Само да знаех къде е Румбурак, щях да завъртя...
Кротувай!
Пайда се караше на някакви хора. Крещеше им веднага да се махат.
- Разбираш ли го? - Да. Може би има някой пред вратата?
Върви да отвориш.
Кой може да е?
Добър вечер.
- Отиваме на родителската среща. - Карел, да вървим и ние.
- Трябва да се извиним за Хонзик. - Да. Извинете ни, отиваме на среща.
Може ли да дойда с вас?
Татко, ще ми бъде страшно интересно...
Ами върви, върви. Румбурак няма да те търси там.
- Вземете си чадъри. Вали като из ведро. - Добре.
Тъкмо ще ги върнем на Хромадкови и Козелкови. Дръж.
Довиждане.
Ето, тук е трети Б.
Да ги оставим тук.
А, г-н Майер. Добър ден. Къде изчезнахте?
Дълга история, г-н професоре. Искам да ви върна чадъра.
Чадъра ли? А, сигурно момчетата. Моят постоянно ми създава грижи.
- Майер. - Професор Хромадка.
- Г-н Майер, чухте ли? - Какво?
Учителят Адам станал на Мики Маус.
Как може възрастен човек да разпространява такива слухове?
Дъщеря ни твърди, че го е направил вашият син.
Така ли? Доведете дъщеря си при мен в клиниката.
Моля, седнете. Добър вечер.
Добре дошли на родителската среща.
Моля ви, не ставайте. Седете си. Аз съм учителят Адам.
За сегашния си вид трябва да благодаря на моите ученици Козелка и Хромадка.
Какво? Хромадка?
Г-н професоре, по-добре седнете.
Да... Да.
Всичко ще ви обясни г-н директорът, който тъкмо влиза.
Страхотен екземпляр. Какво ще кажете?
Аз съм директорът Дуда. Добър вечер на всички.
В трети Б се случи печален инцидент.
- Учениците Хромадка и Козелка... - Не!
Явно Хонзик е носил в училище вълшебния пръстен.
Какво ще правим?
Ще оправим всичко.
Ето.
Струва ми се, че ми мина.
- Арабела! - Не правете глупости. Да бягаме.
- Цял ден бях чадър и нищо не съм ял. - С тези дрехи веднага ще ни приберат.
- Трябва да чопнем други. - Какво?
Да чопнем, значи да откраднем.
Да отидем там, където висяхме като чадъри.
Няма нищо.
Аз влизам. Ако се появи някой, свирни.
Трябва ми пръстенът, един такъв голям. И старото палто. Другото не ме интересува.
Разбрах! Ще се справя.
Млъквай, Пайда! Само още един звук и ще си изпатиш.
- Не е ли жалко? - Камъните отделно, златото отделно.
Това си е правило. Иначе някой може да ги познае.
Ами другите неща? Евтино ще ви ги дам. Само ме оставете да преспя тук ден-два.
Това го взимам, и това също.
Смокинг... Задръжте си го, не се търси.
Тези костюми... Може да станат за някой карнавал.
Това... не. Тези мустаци също можете да ги задържите.
Отива ми.
Утре ще се разплатим.
Можете да спите в пералното помещение. Но само за две нощи.
И внимавайте никой да не ви види. Не искам да имам неприятности.
Негодник!
Това минава всякакви граници!
Взели са ми дори смокинга и гримовете.
Вчера загубихме децата, а днес и всичко останало.
Не плачи.
Как допуснахте да ви вземат пръстена?!
Ваше величество, вчера не съм затварял очи, но Румбурак...
И моя пръстен го няма. Свалили са ми го от ръката.
Значи сме загубени.
Хайде, миличка...
Ти си виновен за всичко. Защо не се разлая?
- Сега вече няма смисъл. Тихо, късно е! - Не му се карайте. Той е огорчен.
- Какво каза? - Че не сте справедлив.
Разлаял се е през нощта, но вие сте му се скарали.
- Виждаш ли? Ти си виновен за всичко! - Изобщо не съм го чул.
Приятели, недейте така. Арабела, иди да вземеш нещо за закуска.
- Взели са ми дрехите. - Аз имам една рокля на простора.
Няма я.
Я гледай.
Сигурно я е хванала склерозата.
Хей, мадам!
По-добре е от нищо!
- Как е? - Не е много прилично.
Знам, но няма какво друго да облека.
Това е всичко, което са оставили. Няма да стигне дори за хляб.
Мисля, че между бягството на Румбурак от затвора
и кражбата на пръстените има връзка.
Остава ми само да го чакам кога ще дойде да ме вземе.
- А дали ще закусвам или не... - Какви ги говориш, детето ми?
Това е Румбурак. Да се заключим в трапезарията.
- Внимавай. - Стъпихте ми на главата.
- Съседката е. - Какво става тук?
Ау, боли.
Вижте как се поду. Счупих си ръката.
Извинете, но разбрахте ли нещо за децата?
Много е готино, нали?
Спри! Това беше Петър.
Петре! Петре!
- Откъде се взе? - А вие какво правите тук?
Взели сте наметалото на Арабела и сте закопчали копчето, нали?
И изведнъж се озовахте тук.
- А къде е това наметало? - Вещицата ни го взе.
- И го заключи в сандъка. - Да вървим да го вземем.
Там, в онзи сандък.
Мишките са го изяли.
Е, оставаме тук.
- Как е Арабела? А нашите? - Арабела е много тъжна.
- Защо? - Защото не може да те види.
- Наистина ли? - Да.
Какво се чудиш? Нали се обичате?
Все някак ще се върнем при Арабела, ако ще и на гърба на самия дявол!
Какво ще кажете?
Той още не знае, че се возим на стара вещица.
Превод: Lekad