АРАБЕЛА
Приказното кралство отива към своя край, крал Хиацинт е отчаян.
Семейство Майер преживява тежки мигове, след като бащата е превърнат в дакел.
Нахалният Румбурак, който е виновен за цялата бъркотия,
пристига в кралския дворец за ръката на прекрасната Арабела.
Когато принцесата отказва, той губи търпение и я отвлича в своя замък.
Той не предполага какъв опасен съперник е това момиче.
Хитрата Арабела измамва както Румбурак, така и неговите слуги
и избягва при своя любим Петър в света на хората,
където връща човешкия образ на баща му, господин Майер.
VI епизод Изчезването на Петър
У нас казват, че това, което сънуваш първата нощ, ще се сбъдне.
Това е добре, сънувах нас двамата.
Беше много... много...
- Любов като в приказките? - Не, много по-голяма.
Не си мисли, че при нас любовта е нещо толкова идеално.
Принцът убива дракона, взима принцесата, но никой не я пита дали го обича.
Трябваше да избягам от приказките, иначе щях да те загубя.
Арабела.
Толкова много те обичам.
Петре... Извинете. Слезте долу, по телевизията ще говори твоят доцент.
- Така се стреснах. - Още ли се страхуваш от онзи Румбурак?
Тъкмо ви пиша. Къде се губите?
Арабела каза, че ако й донеса тази огърлица, ще стане моя жена.
- Извинете, ще изтичам да я доведа. - Чакайте! Случи се нещо.
- Арабела, къде сте? - Тук, в гардероба.
В гардероба е.
Какво правите там?
- Какво? - Тя е виновна.
Взе куфара, старото наметало и всичко, и ме пъхна тук.
- Къде е? Къде е? - Избяга.
- Къде? - Ето това ще ви отговори.
Елате бързо.
Искам да изясня случая с детските предавания...
Това е господинът, който ме гонеше, когато бях муха.
Гонеше те? Мен никой не ме гонеше, когато бях куче.
Пайда делеше всичко с мен.
Даже веднъж в градината ми предложи умряла къртица.
...с дилетантски и бомбастични теории.
Изглежда, някои хора търсят сензация там, където я няма...
- Но това беше той - Майер! - Кой Майер?
Блекота, приготви се, ще излъчваме.
Още днес ще си върна Арабела!
Но как ще го направите? Нямате пътуващо наметало.
Вие ще ми донесете. В гардероба на Виго има две.
И побързайте. Не се мотайте в двореца.
Недейте да мислите постоянно за това, Ваше величество.
Трябва да намерим Арабела, иначе ще умра.
Ще я намерим. Сигурен съм, че не е потънала вдън земя.
- Какво искаш? - Дреболия.
Достатъчно е г-н Виго да завърти пръстена.
Пак ли някакви глупости?
Бих искала всеки от нас да си има собствен телевизор.
Ако не сте забелязал, Ваше величество, Ксения е влюбена в тези неща.
Татко...
Забелязах.
Аз лично не ги понасям...
Но... може би... по изключение... като сватбен подарък.
- Господин Виго... - Както желаете.
- Този ще бъде твой, а този - мой. - Но как се...
Оттук, глупчо.
...че объркването на приказките е било дело на тъмни сили.
- Това е абсурдно... - Дръпни се, Ксения.
Нелепо е да се предполага, че на екрана може неочаквано да се появи някакъв...
Арабела, напразно избягахте! Знам къде да ви намеря! Идвам за вас!!
Ще дойда по-бързо, отколкото си мислите. И повече никога няма да ми избягате!
Разбирате ли? Никога!
- Но това беше Румбурак! - Да.
- Какво ще правим? - Ами ако дойде...?
Не се бой, не може да дойде от Страната на приказките без вълшебно наметало.
Те са общо три. Две у г-н Виго и едно у Румбурак, но аз му го взех.
Всичко е ясно. Румбурак е отвлякъл Арабела, но тя му е избягала.
- И аз знам къде. - При Петър.
В света на хората, Ваше величество.
Трябва да я последваме. Да я защитим от Румбурак.
- Къде ви е пътуващото наметало? - Заключено в стаята ми, Ваше величество.
Ами да вървим...
- А сватбата ми? - Ще се върнем до довечера.
Заповядайте.
Много старателно заключвате, няма що.
- Разбито е. - Забелязах.
Едното наметало липсва. Някой е бил тук.
Няма да го търсим сега. Ще отлетим двамата с едно.
- Бързо. - Да, Ваше величество.
Чудя се кой ли го е откраднал.
- Не можа ли по-добре? - Бъдете доволен, че изобщо го хванах.
Беше на екрана за съвсем кратко.
- Слушайте, ама този беше тук. - Така ли?
Ами да. Разпитваше за всичко. За осветлението, за камерата.
Представи се като... като...
- Император. - Да, Император.
Така... Пратете на полицията, новините и тъй нататък...
- Пристигнахме. - Тук бяхме и преди, нали?
- Този глас ми е познат. - Ами хвърлете едно око.
Как си позволявате да искате такова нещо от мен?
В този свят аз се оправям по-добре от вас, Ваше величество.
Веднъж вече имахме неприятности.
Аз съм крал и си имам достойнство. Няма да се правя на палячо пред никого.
Добре дошъл, г-н Император. Не знаех, че отново сте наш гост.
- Това е за вас. Ще ви помоля за помощ. - Слушам ви.
До мен, в стая 112, има двама луди. Единият носи кралска корона.
- Може би трябва да повикам лекарите? - Точно това щях да ви посъветвам.
Блекота!
Това не е шофьор, а дявол.
Този човек ще ме поздрави ли?
Господине, това е Негово величество. Веднага се поклонете! Всички.
Хайде, момчета.
Насам, господа, насам. Това са те.
Не сме слепи.
- Е, ще тръгнете ли с добро? - Знаех, че ще стане така.
- Отдръпнете се, човече. - Хайде.
Какво си позволявате?! Господин Виго!
Да използвам ли пръстена?
Това не е решение, искам да ми се извинят! Аз съм глава на световноизвестно кралство!
Пайда, какво заравяш там?! Веднага престани!
Здрасти, мамо. Арабела у нас ли е още? - Че къде да е?
Арабела ще остане у нас още дълго.
- Казах ли ти? Марженка иска да я види. - Къде е тя?
Отлетяха с Петър да дразнят доцента Грах с летящия куфар.
- Летящ куфар? - Да.
Видяхте ли, някакъв си г-н Император. Няма нищо загадъчно.
Цивилизацията и приказките нямат нищо общо.
По телевизията го казахте много добре, г-н доцент. Как беше?
"Дайте ми загадка и науката ще я реши." - Точно така.
Виждате ли този куфар? Носи ни и двамата, заедно с колата.
Майер, какво означава това?
Лекцията ви по телевизията беше чудесна.
Загадки няма, всичко може да бъде обяснено, нали?
Продължаваме.
Майер, нарушавате природните закони! Не може така! Вода...
Сега ще огледаме наоколо и ще обмислим нещата, а довечера ще я отвлечеш.
Защо аз?
Защото мен ме познава добре, а теб те е виждала само веднъж.
- Но ти ще я познаеш, нали? - Да.
Ето я, тъкмо минава.
Имаме късмет. Карай след тях.
Доцент Грах днес сигурно цяла нощ няма да заспи.
Тоя какво се е лепнал за нас?
- Петре! Това е Румбурак. - Наистина ли?
- Познах го. И Блекота също. - Е, какво ще правим?
- Страх ме е. - Не се бой. Виж само как ще ги измамим.
Дръж се.
Не ги изпускай от поглед.
Нагоре.
Внимавай!
Виж.
Прилича на онзи, дето го търси полицията.
- Ще видим. - Ето, идват.
Пръстенът. Бързо, сега е моментът!
Дайте път, моля.
Какво има пак?
Настоявам да получа аудиенция при държавния глава.
А, това ли? Аз пък мислех, че искате нещо.
Да се държат така с един монарх...
Вземете хапче, ще ви успокои. Повярвайте ми, аз съм лекар.
- Не му обръщайте внимание, луд е. - А вие кой сте?
- Магьосник. - Аха.
Сгрешихте, Ваше величество, че не ми позволихте да използвам пръстена.
- Бих могъл да направя нещо. - Тук взимат пръстените на пациентите.
- Като се излекувате, ще ви го върнат. - Ние не сме луди.
Имаме важна работа тук. Дойдохме да спасим принцесата.
Добре. Ако си пиете хапчетата, ще ви пуснат и ще спасите принцесата.
Мислите ли?
- Какво означава това? - И аз имам същото.
Вижте. Решетка.
- Къде сме? - В болницата на затвора.
Е, вече сте будни. Отвън чакат едни господа.
По-добре да изчезваме. Превърнете ни във врабци и ще отлетим.
Пръстенът ми е вътре.
- Какво правите? - Да не сте полудели?
Ще лежите спокойно и ще отговаряте на въпросите ми.
Познавате ли се?
Арестувам ви в името на закона.
Тук никой няма да го намери. Ще го покрия с одеяло.
Почакай. Сложи и пръстена на Румбурак.
Покажи ми го. Не можах да го разгледам.
Ама че работа. Такова малко парченце злато, а изпълнява всяко желание.
Завърташ и готово. Фантастично.
- Е, да вървим. - Закъде бързаш? Най-после сме сами.
Прав си, скъпи. Най-после сме за малко сами.
Гледай, сега ще почнат да се целуват.
Петре!!
Не знаеш ли къде са децата?
Не знам.
Хайде, давай.
- Никой ли не ни видя? - Май че не. Хайде.
Ето го.
- Какво ще си пожелаеш? - Ами... истинско сафари.
С много лъвове, жирафи. Всякакви диви животни.
Да не си луд? Ще ни изядат.
Ама той не работи. Казах "сафари" и нищо.
Дай ми го. Петър каза да завъртиш.
- А ти какво ще си пожелаеш? - Да съм голяма.
- Да имам ей-такива мигли и грим... - Типично за теб.
- Уха... - А стига бе!
Виж ми ноктите!
- Марженка, вечерята! - Идвам, мамо.
Работи без грешка. Сега ти. Какво ще си пожелаеш? Давай.
Искам пак да си бъдеш ти.
Не прави повече такива глупости.
- Страхотно нещо. - Фантастично.
- Марженка, чу ли? - Идвам.
Ако се раздрънкаш, ще ни го вземат и ще ни накажат.
- Обещай да не казваш на никого. - Обещавам.
- Забравих да купя вино. - Хубава работа!
- Какво празнуваме? - Че вече не съм дакел.
Това не е ли е повод за празнуване? Сядай, Хонза.
Но това е шампанско.
- Откъде се взе? - Нали Арабела е тук.
Още не мога да свикна с тези чудеса.
- Ще останеш ли при нас? - Да.
Да пием за това.
- И аз искам. - Ти ще получиш лимонада.
- И на това му викате справедливост? - Стига де.
- Дано Арабела бъде щастлива при нас. - Ще видиш, че ще бъда.
Да живее Арабела.
- Откъде го взе? - Арабела, пак ли вие?
Този път не. И нали се разбрахме, че ще ми говорите на ти?
Е, днес е ден на чудеса, така че можеш да се чукнеш с нас.
- Дано бързо се върнете към приказките. - Благодаря, много бих искал.
Извинете ме. Тази вечер ще си легна рано. Трябва да си отспя.
- Аз ще се обадя. - Не, не, сядай.
След като затвориха този Император, можем да продължим с приказките.
- Ако Майер се е оправил... - Веднага ще разбера.
Ти ли си, Карел? Грос от телевизията.
Тук обсъждаме дали да продължиш с приказките.
Как се чувстваш? Така ли? Какво?
Добре, утре ще ти се обадя да ти кажа какво е станало.
Представете си, обади се Грос. Питаше дали искам да водя пак приказките.
- Утре ще се обади пак. - Видя ли? Можеш да спиш спокойно.
- Деца, няма ли да се поразходите? - Да отидем на онзи... хокей?
Хокей се играе през зимата. Идете на стрелбището.
Ти ще спиш. Татко ще те сложи в леглото.
Много бих искал да съм на онова съвещание в телевизията.
Скапан бойлер. Такъв боклук! Най-добре да го изхвърлим.
Наистина ли искаш да си на съвещанието? - Разбира се.
- Много ли искаш? - Да, много. Защо се интересуваш?
Какво правиш?
Този Майер...
- Майер? - Какво е това? Защо ми влизате в банята?
Карел, моля те. Какво правиш тук?
Внимавайте! Пръскате ни.
- Не разбирам. Къде ми е банята? - Какво правиш? Аз се застъпвам за теб...
- Какво съм виновен аз? - Ами виновен си.
Празнувахме, че не съм вече куче. Влязох да се измия... Ще се побъркам!
- Къде ще звъните? - В лудницата.
Добър вечер.
Леглото в ъгъла.
- Господин Майер. Тук съм заради вас. - Не думайте.
- Извинете... Ама вие сте онзи? - Много интересна среща.
- Ще позволите ли да ви представя? - Моля.
Аз вече ви познавам.
Ваше кралско величество, това е господин Майер.
Възможно ли е? Самият крал!
- Значи вие сте таткото на Арабела? - Създадохте ни големи неприятности.
- Виждате ли в какво положение сме? - Съжалявам. Толкова е тъжно,
че се срещам с представители на приказния свят в лудницата.
- Защо ни зяпате така, докторе? - Не, няма нищо.
Утре ще призная на професора, че съм луд.
- Тревожа се за Арабела. Затова съм тук. - Ваше величество, бъдете спокоен.
Румбурак е в затвора, не може да й навреди.
Загадъчният мъж от екрана е заловен. Укривал се в Паркхотела и плащал в злато.
Вечерни издания. Загадъчният мъж от екрана е заловен...
- Живял е в апартамент 111. - Искаш ли да погледнем?
- В хотела ли? - Да.
Но как?
- Може ли аз да опитам? - Да. Ето.
Видя ли, че можеш?
Виж. Това наметало сигурно го е откраднал от господин Виго.
Лошо.
Не е толкова лошо... Сами сме.
- Петре. - Арабела.
Един момент. Рошава съм като гарга.
Искам да ти се харесам.
А аз какво да направя, за да ти се харесам?
Интересно нещо. Я ме виж.
- Не го закопчавай! - Защо?
Петре! Откъде ти хрумна?! Това не трябваше да се случва!
Сега никога повече няма да те видя.
Превод: Lekad