АРАБЕЛА
В миналия епизод се запознахме с разказвача на приказки господин Майер,
който намери едно специално звънче.
Позвъняването вика приказния магьосник Румбурак, готов да изпълнява желания.
Господин Майер, който обеща на децата, че ще им спечели мече на стрелбището,
но не успя, поиска да се научи да стреля.
Магьосникът го пренесе в Страната на приказките,
където господин Майер успя да уцели огромен вълк.
Румбурак обаче не получи похвала. Оказа се, че това не е обикновен вълк,
а говорещ, и без него Страната на приказките няма да е същата.
Румбурак усеща, че го чакат големи неприятности.
II епизод Отмъщението на Румбурак
Как успяхте да застреляте единствения говорещ вълк в цялото ни кралство?
Не го застрелях аз, Ваше величество, а господин Майер от света на хората.
Повика ме със звънчето и аз трябваше да изпълня желанието му.
- А как е попаднало звънчето у него? - Моят предшественик, магьосникът Хехота,
изгуби звънчето в света на хората преди 300 години.
И този Майер го е намерил, и ме повика, за да го науча да стреля.
А вие му позволихте да застреля говорещия вълк?
Глупак!
Но, Ваше величество, аз не предполагах... Веднага му взех звънчето.
Какво ще стане сега с Червената шапчица?
Кой ще й казва: "Ушите ми са големи, за да те чувам по-добре"?
- Не знам, Ваше величество. - Какви са неговите функции?
Той е мой помощник, Ваше величество. Магьосник втора категория.
- Скоро щяхме да го повишим. - Ха. Да го повишите.
Веднага върнете на г-н Виго наметалото за пътуване и вълшебния пръстен.
И звънчето!
- Но... - Хайде.
Какво ще правя сега?
Ще заместите вълка.
Ще чакате Червената шапчица в гората, ще изядете бабата и така нататък.
- Но... но аз съм дипломиран магьосник. - Хабите си приказките. Господин Виго...
Ще съжалявате всички. Най-вече кралицата. Ще я науча аз нея.
- Чухте ли, че направили Румбурак вълк? - Не думайте! Защо?
Не знам.
Вижте. Това не е ли той?
- Господин Румбурак, вие ли сте? - Да.
- Елате вътре. Ще ви помоля за помощ. - С радост ще ви помогна. Заповядайте.
Мравка, таралеж и рак, вълкът да стане Румбурак.
- Какво ме зяпате? - Ще ни кажете ли какво стана?
Бях посрамен. Това е най-голямата обида за един магьосник от приказния свят.
И така ли ще оставите нещата?
Ако е вярно онова, което съм чувал от господин Виго, с кралицата е свършено.
И какво е казал Виго?
Разказа ми, че неговият предшественик Хехота построил замък дълбоко в гората.
Хрумна ми, че там може да е останало нещо.
- Да, ако не фантазирате. - Ама моля ви се.
Ако ми помогнете да намеря замъка, ще ви направя придворна вещица.
Защото до три дни ще сложа това кралство в джоба си.
- Принцесо, спрегнете "четирикрак вълк". - Четирикрак вълк, четирикракият вълк...
- По-подходящо е четирикрак Румбурак. - Пак ни прекъсвате, принцесо!
Не знаете ли, господин Виго, че Румбурак е влюбен в Арабела?
Само че, за разлика от теб, аз не обръщам внимание на такива кандидати.
С него няма за какво да си говоря. Той приказва само за своята работа.
- А ти мислиш само за женитба. - Какви ги говориш?
Глупачка! Нищо не разбираш.
Но, дами, моля ви. Имаме урок по граматика.
Ама Румбурак не е вълк. Ето го!
Безумец, нарушил е заповедта на кралицата.
Вижте, сигурно е там. Тук свършва нашето кралство на приказките за деца.
Нататък е кралството на приказките за възрастни. Дръжте се, кацаме.
- Да не се блъснете в стената! - Не се бойте, не летя за първи път.
Видяхте ли, нищо страшно.
- Ехо. Има ли някой тук? - Не вярвах, че ще го намерим.
- Има ли някой?! - А кого очакваш да намериш?
Хехота сигурно е имал някакви слуги, нали?
Ето, все пак има някой.
Какво желаете, господине?
Хайде.
- И си скрий копитото, че се подава! - Да, господине.
Тоя малкият е Мекота, онзи е Пекота, а това са Фекота и Йекота.
- А ти? - Блекота.
Магьосникът Хехота сигурно е бил луд.
- Няма ли други слуги? - Имаше, но като загубихме господаря...
Загубихте го? Но нали приказните герои не умират.
Беше му дотегнало. Живя 1000 години и един ден се превърна в горска миризма.
Казах ви, че е бил луд.
Аз съм вашият нов господар. Разведи ме из замъка.
Добре.
- Къде сме? - Това е тайната стая, господарю.
Елате да видите, колежке. Мислех, че има само две наметала за пътуване.
На Виго и моето. А това е трето.
Вижте, летящ куфар.
Тук има повече неща, отколкото очаквахме.
Вижте. Два пръстена.
Вече съм по-могъщ от Виго. Той има само един.
Дали работят?
Блекота, клекни!
Всичко е наред.
А това какво ли е?
Охо.
Това също работи.
- Помети пода. - Слушам.
Искате ли да знаете какво прави принцеса Арабела?
Толкова е красива. Дори не подозира, че скоро ще стане моя невеста.
- А как смятате да го направите? - Не любопитствайте, ще остареете бързо.
Назначавам те за мой личен слуга.
Не искам повече да те хващам в кухнята.
Но мамо, на мен ми е много интересно. Сега пекат елен и аз...
Арабела, примири се най-после с това, че си принцеса.
Работата и грижите са за обикновените хора.
Да знаеш само колко им завиждам.
Глупаче, не знаеш какво говориш. Недей да ме тревожиш.
Не искам да те тревожа. Обичам те повече от всичко на света.
Глупачето ми.
Какво правите тук?
Румбурак, как се осмелявате да променяте формата, която съм ви дала за наказание?
Онази форма просто не ми харесваше.
Каква дързост. Сега ще разберете какво означава гневът на кралицата!
Стойте!
Сега вие ще разберете какво означава гневът на Румбурак.
Отсега нататък вече не сте кралица. Това е кралицата!
Погледнете.
А на вас ще дам такава форма, че всеки път, щом докоснете земята,
ще се страхувате да не ви излапа някоя котка.
Внимавайте да не объркате нещо. И се дръжте като кралица.
Бъдете спокоен.
Ваше величество, обядът е сервиран.
- Какво е това на лицето ти, мамо? - Гледай си своето лице!
- Да не сте настинала, мила моя? - Да, сигурно.
- Знаеш ли кого видяхме, татко? - Румбурак.
Летеше на метлата на онази ужасна вещица.
Как така? Не изпълнява ли дадените му задължения? Ще го накажа.
Чудя се как ще го накажете, като е отлетял?
Излез. Пристигнахме. Това е светът на хората.
- Виж, виж. - Какво е това?
Мамо!
Простаци! Как не ви е срам да плашите децата!
- Не можем да ходим облечени така. Ела. - Да, господарю.
- Г-н император, да не се преуморите. - Работи и не приказвай.
Виж, император и неговият слуга. Такива дрехи трябва да имаме.
- Я да видя. - Добре е.
- Това странноприемница ли е? - Да, може и така да се каже.
Разбира се, престоят тук е доста скъп.
- Достатъчно ли е? - За цяла година.
- Това е за вас. - Но, моля ви се...
- Благодаря. Имената ви, моля? - Блек...
Аз съм император, а това е моят слуга.
Господин Император... Имате ли багаж?
- Моля? - Някакви куфари.
- А, куфари? - Куфари.
Куфари.
Господин Адамец, апартамент 111.
Елате, моля.
- С кола ли сте? - Да... с кола.
- Май се объркахме с тези дрехи... - Вижте. Какво ще кажете за това?
- Съвсем друга работа, а? - Коронясването на краля на пътищата.
Да опитаме. Аз ще съм кралят.
- Добре... - Това е хубаво.
Вижте, тук има някаква врата. Ще надникна вътре.
Не се чувствам много удобно.
Елате да видите, тук тече вода. Сама си тече.
- Остави го. Какво правиш? - Сега ще го затворя.
- Престани! - Да ви помогна, господа?
Състезателят трябва да се подсуши, г-н генерал. Ще повикам камериерката.
Всичко си объркал. Ти си генерал, а аз... състезател. Не може така.
Ама аз нищо... То само...
Ето това.
Княз Рудолф на Бермудите. Ще се облека като княз.
Внимание!
- Какво? - Аз... трябва да взема...
мокрите дрехи на някакъв колоездач.
Няма нужда. Това ще бъде ваше, ако ни обясните нещо.
- Какво? - Ето това. Всичко.
- Научете ме да карам това. Ще стане ли? - Защо не?
Момент... А, ето я.
Извинете. Ударих ли ви?
- Не, не, не. - Направила съм ви две цицини.
Няма нищо.
Благодаря.
Този тук е колоездач. А другият е генерал.
Този ли? Не, той е водолаз.
- Сигурно е ексцентричен милионер. - И е много откачен.
Трябваше всичко да му обяснявам. Какво е паста за зъби и телефон. Всичко.
Но най-много се интересуваше от телевизията.
Жалко, че не видя това, човече. Професионален шофьор, а кара като луд.
Трябва да го пратят при нас, в лудницата.
Всичко е готово. Още един изпит и започвам работа.
Ами честито. Всички изобретатели са започнали от фабриката.
Този тип камери използва и нашата телевизия.
А мога ли да получа... такова... картинки?
Искате да кажете проспекти?
Да, ще искам проспекти за цялото оборудване. За всичко.
Здравей, Майер. Дано днес мине по-добре от вчера.
Извинявай, Карел, но режисьорът каза,
че е по-добре да четеш текста. За по-сигурно.
Разбира се, днес изобщо не мога да се съсредоточа. Такава нощ преживях...
- Каква нощ? - То е по-скоро за пред психиатър.
- Така че ще се радвам да чета... - Хайде, тогава.
- Имаме гости. - Какви гости? Какво ни интересува?
Както виждате, цялото управление е напълно автоматизирано.
Това е разказвачът на приказки господин Майер.
А това е господин Император, който ще прави свое студио.
Приятно ми е, Майер... Но вие сте г-н Румбурак. Ние се познаваме.
- Не си спомням. - През нощта. Учихте ме да стрелям.
Сигурно грешите.
- Трябва да тръгваме, предаването почва. - Благодаря, това ми е достатъчно.
Как да греша? Дума да не става, нали заедно... Спомнете си.
- Ще се побъркам. - Какво има?
- Това със сигурност е Румбурак. - Румбурак? От приказката?
- Ами да. - Да не си откачил?
- Новия вълк още ли го няма? - Не. Чакам повече от час.
Значи е вярно. Чух, че от днес на вълк ще се прави помощникът на господин Виго.
На мен ми е все тая, но баба ще ми се кара.
Няма да го чакаме повече. Да вървим.
Имаме достатъчно време. Дръж това.
Сега ще зяпнеш, Блекота. Такава каша ще забъркаме.
- Господин Румбурак, наистина зяпнах. - Назначавам те за... работник.
После ще ти обясня.
А този подарък ще пратя на краля, за да гледа и той.
- А вълкът изобщо не се появи. - Без вълк съм загубена, Ваше величество.
Честно да ви кажа, не знам какво да правя.
Какво е това? Махнете го.
Веднага махнете това странно нещо.
Сложете го тук, на масата.
- Ваше величество, тук пише нещо. - Ами прочетете го.
Кралю, слушайте внимателно господин Майер.
Той разказва приказки на милион деца.
Трябва да се съобразявате с това, което ще каже.
Нищо не разбирам. Съвсем нищо.
Мили деца, ще чуете приказка за лека нощ.
Имало едно време едно момиченце, което носело шапчица от червено кадифе...
Затова я наричали Червената шапчица.
- Това е за мен. - Повикайте кралицата. Бързо.
- Чуваш ли колко странен глас има татко? - Да. От какво ли е?
Червената шапчица влязла вътре, праснала баба си по главата и - ам! Изяла я.
Какво?
...Като излапала бабата, Червената шапчица отишла в гората.
Там срещнала ловеца. Поздравила го възпитано и - ам, глътнала и него.
Ловецът бил голям мъж и мустаците му дълго я гъделичкали в гърлото.
Не!
Спрете го. Майер при мен!
Приготвяй вечерята, Блекота.
Аз ще отлетя да видя как се отразява на краля моето отмъщение.
Разбира се.
Как можахте да наговорите такива безсмислици?
Какви безсмислици? Извинете, но аз разказвах обикновена приказка.
- Обикновена приказка? Карел, опомни се. - Франтишек, поне ти ми повярвай.
Млъкнете!
Катастрофа. Изобщо не знам какво да правя.
Милион деца са го чули. Как ще гледат сега на горката Червена шапчица?
Нали ви казвам - катастрофа!
Защо, Ваше величество? Старата приказка не важи ли вече?
Важи това, което знаят децата. А те я научиха така от този Майер.
Какво ще правим?
Какво ще правим сега?
Аз съм злата Червена шапчица и ще ви изям всичките!
Хонзик, слез веднага долу. Петре, свали го.
Ще ви изям с мустаците, както Червената шапчица изяла ловеца!
- Какво става? - Ти си виновен. Гледай какво направи.
- Здрасти, тате. - Какви ги разказваш по телевизията?
Трябва да идеш да се прегледаш. Определено не си наред.
Да. Още от сутринта имам чувството, че съм се побъркал.
Всичко върви по мед и масло. Утре ще объркам още няколко приказки.
И кралят ще предложи като награда на онзи, който ги спаси,
половината кралство и ръката на Арабела.
Искаш ли да се обзаложим?
Превод: Lekad