Обещай ми, че няма да се влюбваш в италианец, скъпа.
Какво каза, скъпи?
- Нито в хипар американец. - Не, толкова е гадно!
Нито в някой красив, млад французин.
Не-е!!
Нито в някой мексиканец, дето продава гердани...
-... на Лазурния бряг... - О, Теноч.
- без никой. - Разбира се, сама.
- Обещай ми... - Обещавам.
- Какво? - Хайде, много добре знаеш какво.
Какво да знам?
Обещавам...
... че няма да се чукам...
... с китаец...
- Не се шегувам! - Ти не ми вярваш, Теноч.
- Да. - Ами тогава?
- Добре, обещай ми. - А, ти?
Аз също ти обещавам.
Искам да чуя.
- Да го кажем едновременно. - Заедно...
Едно...
... две...
... три.
Обещавам ти, че няма...
... да се чукам...
- Бразилка. - Германец.
- Аржентинка. - Поляк.
- Момиче от Сонора. - Ирландец.
- Момиче от Гуасаве. - Баща ти.
Полудя ли?
Майката на Ана, французойка, разведена, учителка...
... в Института за Чуждестранни студенти...
нямаше нищо против Теноч да спи с момичето си.
За Хулио, това не беше така.
Той ще остане на вечеря със Сесилия и ще се върне пак рано сутринта.
Той не го изтъкваше, но нейния баща, е специалист по алергиите...
... притесняваше се, че връзката и с Хулио би могла да стигне далеч.
майка и, психолог...
... намираше приятелството им добро и невинно.
- Тя не може да си намери паспорта! - И, ще изпусне самолета!
Хулио! Помогни ми да намеря паспорта!
- Побързай, закъсняваме! - Да, да.
Докара ли колата?
- Затвори вратата! - А, паспорта ти?
Тук е, глупако.
Ела!
Бързо.
- Какъв хубав поздрав. О, да-а-а!
Здравей.
Какво ще правиш довечера, ще ходиш ли на празника?
Не, ще се чуствам самотен, без теб...
... Казах ти вече, че много ще ми липсваш.
- Хайде! - Сесилия!
- Майка ти! - Ела, ела!
Искам да взема нещо твое с мен.
Самолетът ще излети, без теб, скъпа!
Тръгвай!
Намери ли го?
- Ето го! - Добре.
Как си?
- Виждала ли си Естебан? - Не.
Ана, регистрирай си багажа!
Как си чароластра?
Какъв прощално парти, а?
Остави ги да вървят.
Тя ще ми липсва, но ние сме заедно. Сбогом.
- Привет, момчета. - Привет, как е?
Защо си толкова бледен?
Остави.
- Прекрасно! - Здравей тате! Как си?
Бащата на Анна е журналист, който наскоро се ориентира към политиката.
Той е директор на Института за култура в Мексико Сити.
Той много харесва Теноч...
... пред членовете на партията...
... той го нарича"младежо" но никога пред Анна.
- Да тръгваме. - Вече ревнувам, че заминаваш.
- Не тръгвай! - Ще ми липсваш, любов моя!
- Трябва да тръгвам, скъпи. - Ана!
На какво мирише?
А, стига бе! Каква свиня! Отвори!
Празнувам завършването. Въври по дяволите!
Върви по дяволите, свиня!
Достатъчно. Ти си невъзпитан.
Баща ти беше ли пиян?
Не. Само ядосан.
Ако не завърша икономика мога да забравя за колата.
Може да ми отнеме "Мурчигало"...
- само защото мразя да уча? - Ненавиждам икономистите!
Да си го начукат сами!
- Какъв глупак! - Няма начин.
Аз искам стана писател. Запиши се с мен литература.
Не, благодаря.
Шибан трафик! Басирам се че Боинас е там, и протестира.
Това е нейно право, пич.
Разбира се, а мое право е да говоря простотии за това.
Така си е.
Обаче, винаги има горещи мацки по тия демонстрации, а?
Несъмнено.
Сложи ли си лосион?
Мръсник! Ти си свиня!
Отвори
- Отвори го! - Отвори малкото прозорче!
Отвори бе, тъпак!
Тези дни, има три манифестации в града.
Както и да е, но тия пешеходци правят само задръствания...
Марселино Ескутиа, беше зидар и се пресели в Мичоабан.
Марселино катастрофира с камион, караше с голяма скорост.
Трябваше ли да ходи толкова далеч от тука за да работи...
... защото имал работа на 2 км от площадката на обекта.
Взеха тялото му без лична карта...
от съдебна медицина. Четири дни по-късно.
Теноч е втория от трима сина на икономист от "Харвард"...
... подпредседател на щата...
... и домакиня, която прекарва времето си в курсове и езотерични заниманя.
Те бяха решили да кръстят Теноч Ернан...
... но точно тогава баща му получи назначение в правителството...
и това беше цената на национализма...
... Той му даде името "Теноч" странно име за сина му.
Веднъж да завърша, и се махам.
Имам малко таблетки от Сан Франциско. Страхотни са!
- Таблетките чисти ли са? - Наистина?
Да направиме истинско пътуване!
Ако видя Мириам, ще я хвана за ушите и ще и го начукам.
Ще и го начукам в ушите!
- Да си пази задника като ме види! - Мръсница, да-а!
Сериозно, каква мръсница!
Искам да я изчукам отзад.
Какъв задник, и какви цици само!
Искам да изчукам момичето на Сезон. - Тя е супер гадже.
О, не тук, тъпако! На терасата.
- Миризмата е същата. - Това смърди, човече!
- Май е влажна, а? - Не бъди глупак.
- Суха е. - Разбира се.
Истински маймунски говна.
Доста силна е, тревата.
Теноч!
Майка ми!
- Добър ден, госпожо. Как сте? - Здравей, Хулио.
- Здравей, мамо. - Скъпи!
Как сте, младежи? Имате странен вид.
Малко сте тъжни?
Заради момичетата ли е?
Хайде момчета! Любовта вълнува всички!
Мислете за тях, и ще се чуствате свързани.
- Ще дойдеш ли на сватбата на Джесика? - Как бих пропуснал.
Трябва да си представителен. Президентът също ще бъде там.
Теноч, хвърли цигарата.
Добър ден госпожо. Градината ви е прекрасна.
- Саба, не знаех, че и ти си тук. - Аз съм навсякъде.
На празника, Хулио и Теноч пиха алкохол и пушиха марихуана...
... и екстази от Сан Франциско...
Завоевателните им планове се провалиха.
Страхуваха се, че този кутсуз ще е до края на лятото.
В 4 сутринта Хулио повръщаше на пътя.
В 5, Теноч счупи фара на една кола на връщане към дома си...
Същата нощ...
... Саба неочаквано преживя групов секс.
След една седмица...
... за Хулио и Теноч, отегчението стана постоянно.
Бащата на Теноч беше акционер в спортен клуб.
... И така синът му трябваше да се върне в понеделник за затварянето...
Едно, две, три.
Излезе навън, защото си пушил.
Професионалист.
Имаш преднина от два метра.
По- малко от десет, тъпако.
- Четири, и те разбивам. - Две и половина.
Преувеличаваш както винаги.
Не бива да прекалявам...
... каква грозна победа, тъпако.
С тая качулка приличаш на монах.
И така, на колене. Изповядай се!
Не се преуморявай!
Шест, седем...
... осем, девет десет, единадесет
- Много от посетителите са бодигардове - Преброй ги.
Трима за Комонфортс, трима за Герерос.
Не сочи с пръст.
Шефът на баща ми има двама, като това конте - губернатора.
- Повече от кмета. - Включително и Херминио?
- Не, той е шофьорът му. - Но той въоръжен.
Бих казал, че нашия Теноч е малко пиян.
Тате, поздравих президента.
Гонзалес и Боканегра те търсеха. Ако обичаш, дръж се прилично с тях.
Те винаги са били любезни с теб.
Съгласен съм, тате.
Помниш ли онова дебелото момиче?
Как си?
Минаха години!
Мислиш ли?
Какво правите?
Каква банда скапаняци, пфу!
- Както кажете господине,. - Ей, човече.
Направи ми един коктейл. Направи го силен.
Помниш ли братовчед си, Теноч? Той също иска да става писател.
Имаш доста за разказване.
- Наздраве. - Наздраве, Тата. Мерси.
- Каква дама, а? - Да.
Как си малкия? Последният път, когато те видях беше едно...
... хлапе, което плачеше да му купят една костенурка Нинджа.
- Беше Тъндеркат. - Извинявай, Тъндеркат.
Е, ти искаш да пишеш истории за деца?
Не, за абдали като теб...
Да пишеш в гимназията, е едно, литературата е съвсем друго нещо.
- Кога започваш? - Чел ли си учебника ми?
- Четох критиките. - Критиците винаги изопачават.
Алехандро Монтес де Ока, "Хано", беше братовчед на Теноч.
Когато беше на три години, баща му почина. Леля му пое издръжката му.
Той успя да се издигне в чужбина благодарение на един докторат.
Завърна се с мъка след десет години.
Размисли добре. Наистина ли искаш да станеш писател.
Светът е пълен с писатели но добрите са рядкост.
Трябва ти цял един живот, за да станеш добър.
Братовчед ми, писател.
Не е достатъчно да си дисциплиниран и да подобриш техниката си.
Трябва да изградиш личен стил. За това трябва да преживееш доста.
Да си кажеме честно, какво си преживял ти?
Да, Теноч, какъв опит имаш ти?
По дяволите, момчета!
Съжалявам, съжалявам.
Добре ли сте?
Бих искал...
... да ви благодаря за всичко...
... за вашето присъствие на този скромен празник.
И преди всичко...
... на президента на Републиката и шармантната му съпруга...
... които споделиха с нас...
... този важен момент за Джесика и Франциско Хавиер...
... въпреки техните задължения.
Това наистина е...
прочуствен и деликатен жест.
Преди да представя и другите видни гости...
... Бих искал да пожелая на съпрузите, абсолютно щастие.
По дяволите, каква красота!
Здравейте.
- Приятно ми е. - Привет.
- Добър ден. - Привет.
- Отегчихте ли се? - Не.
- Не, не много? - Извинете.
- Е, добре, малко. - Да?
- От къде си? - От Мадрид, от Испания.
- И какво правиш тука? - Съпругът ми е част от семейството.
- От страна на младоженеца? - Не, на булката.
Виж какво направиха?
Да, по дяволите!
През дългите десет години, Луиса Кортес загуби родителите си, в автомобилна катастрофа.
Тя живееше с леля-баба си...
... болна стара мома, франкистка в апартамента и. Луиса се грижеше за нея...
през последните пет години от живота и.
Луиза беше винаги с нея. Въпреки, че беше на 20 и женена за Хано.
Няколко месеца по-късно, Луиза загуби леля- бябя, последния член на семейството си.
- Какво се случи? - Тия тъпаци, тук.
Трябва да те запозная с президента?
Някой друг път.
- Хайде. - С малко сол...
- Сол. - Да намериме някой друг костюм.
- Хано, не ме карай да правя това. - Внимавай.
- Остави се на грижите на майка си. - Хм.
Този ли е съпругът ти?
- Да, защо? - Той ми е братовчед
Твой братовчед.
- Как се казваш - Аз ли? Теноч.
- Теноч? - Да.
Теноч, дребното джудже?
Видях те на сватбата ми.
Беше малко дете.
Не спираше да плачеш за Тъндеркат.
Да, имаш добра памет.
- Пушиш ли? - Мерси.
- Много си пораснал. - Мерси.
Кога пристигнахте тук?
Преди почти месец.
Хано ще преподава в университета. От септември.
Ще пътувате ли през ваканцията?
Той, ще ходи до Вилахермоса заедно с другите преподаватели.
- Аз ще остана, за интервюта за работа - Добре.
Ако имам време, искам да отида до морето. А вие?
- Ние ли, и ние ще ходиме до морето. - В Пуерто Ескондидо.
- Хано ми е разказвал. - Пуерто? Не, кофти е.
Не е ли хубаво?
Има само хипита, юпита и некадърни сърфисти ходят там.
Само рибари от околността, има по плажа.
Как се казва?
- Устните на... как се казваше... Небесни Устни.
Небесни Устни, това е.
- Прекрасно! - Истински рай!
Морски рай.
Тропически.
Късче от рая, тук на земята.
Рай на земята, с корени...
- Трябва да дойдеш с нас! - Да, да дойда с вас!
Аз?
- Ще ме вземете с вас? - По дяволите, да.
- Разбира се. - Има ли място за спане?
Да, легло от пясък, топлина за двама...
-... под звездите. - Какъв комфорт!
Има зрели кокосови орехи, но само за четиридесет годишни.
- Какво е това? - Бира.
Ще хареса на Хано.
Мариячите.
Час по-късно, президентът си тръгна. Имал среща...
... с комитета, за приемане кандидатурите за следващите избори.
На другата сутрин, в 10 часа...
той изрази съжалението си за убийството във Верде...
... като изключи каквато и да е намеса в това на губернатора.
След като изказа съболезнования...
... той взе полета за Сиатъл за среща на високо ниво за глобализацията.
Дните минаваха, Хано очакваше срещи...
... Луиза отиде при своя лекар за да вземе резултати от изследвания.
В чакалнята, тя направи тест от едно списание със заглавие:
"Задоволена жена ли сте? "
За първия въпрос, Луиза избра, отговор Б:
"Предпочитам да съм будна отколкото да спя или да мечтая. "
За четвъртия, C:
"За мен, времето е по-ценно от мощта на парите. "
За седмия, A:
"Мисля, че днес е по-важно от вчера или утре. "
Тя събра 16 точки.
Списанието я определи като жена, която се страхува да претендира за свободата си.
Луиза не беше съгласна.
Представи си циците на Кончита, човече. Нейните малки, настръхнали зърна.
Прекрасно!
Какво ще кажеш за "котето" на Мануела?
Толкова влажна и окосмена.
- Майката на приятеля ти. - Млъквай!
Учителката на горните класове?
- Да, същата, Джеорджина. - Нейното горещо чукане!
- Селма Хайек! - Да, Салмита!
- Братовчедка ти. - Коя?
Тази...
Испанката!
Да?
Здравей?
- Скъпа? - Хано.
Добре ли си?
Точно...
Пиян съм, Луиза.
Добре, лягай си. Ще говориме утре.
Връщам се след два дни.
- Обичам те, толкова... - Аз също, Хано.
Аз съм боклук. Кълна се. Аз съм една нула.
Ти си пиян. Заспивай.
Аз съм куче. Аз съм боклук.
Успокой се. Какво става?
- Нищо скъпа? - Само дето...
Само това, че...
... Спах с една жена.
Сега разбираш ли, че съм едно нищо?
Луиза?
Защо ми каза това, Хано?
Толкова те обичам!
Защо ми каза това?
Ето сандвича ти, скъпи.
- С любимото ти сирене. - Благодаря.
Ало?
За момет, ако обичате.
За теб е, Теноч.
Кой е?
Луиза е.
Испанката.
А, здравейте! Как сте?
Щастлива съм, че си още тук. Каза, че днес ще пътувате.
- Къде? - Към Небесните Устни, нали?
А, да, днес заминаваме.
- Готови ли сте за тръгване? - Работиме по въпроса.
- Слушай, само един въпрос... - Какво?
Поканата ви още ли е в сила?
Ехо-о?
- Ами... - Предполагам не.
- Добре, няма проблем. - Почакай. Да. Да.
- Остави, не искам да ви притеснявам. - Не, страхотно е.
Ще минеме да те вземеме, къде живееш?
Живея на улица Мачу Пикчу, номер52. Третия етаж, блок К, като Камамбер.
Да?
Сега ли ставаш, мързелив задник?
Легнах си в три часа. Гледах видео.
- Побързай, тръгваме за плажа - Какво?
На Небесните Устни.
- Но той не съществува. - Знам, но Луиза иска да отидеме.
- Коя Луиза? - Луиза.
- Харесва ти? Наистина? - Наистина. Вземи "Бетсаби"-то.
Трябва и ремонт. Радиатора и акумулатора са прецакани.
И е ред на сестра ми да я кара Ще пътуваме с Мурчигало.
Баща ми не ми говори откакто счупих фара.
Какъв тъпак.
Хулио Запата живееше с майка си и сестра си.
Не беше виждал баща си от петгодишен.
Майка му работеше секретарка на транснационална компания.
Сестра му Мануела, по-добре позната като "Боинас"
... учеше политически науки в националния университет на Мексико.
След дълги уговорки, Хулио взе колата за пет дни...
... които замени за три седмици...
... през които Боинас отиваше в Чипас да си купува дрехи, лекарства и храна.
- Бира! - Бира, бира, бира.
Ето, бирата.
Едно, две...
За трима!
Презервативи!
- Няма твоя размер? - Това е мъжката секция.
Внимавай, пич.
След Пуебла, трябва да излезеш на магистралата.
- Задръстването е ужасно. - Как да мина.
Тогава оттука, мини оттук. По дяволите!
Саба, тъпако, това е река!
Вие вървите към Веракруз!
Не, към Оаксака.
По-внимателно оттук!
Направи грешка, а? Под наблюдение сте, има войници на пътя.
Сядай и си го подвий, там под топките, и карай направо?
- Саба, за къде бързаме - Да, побързай!
После, стигате до един малък град...
... има една грамадна бутилка Кока-Кола на пътя.
- Саба, и после? - Какво после?
Какво?
- Плажът, глупако! - Какво плажът?
Завивате наляво по един малък селски път и пристигате на плажа.
И това е всичко?
Да.
Аз слизам.
Ето тук, ще ти помогна.
Стига си ми удрял колата.
- Няма ли да ни кажеш с какво се занимаваш. - Какво мислиш?
- Социология?. - Студено.
Философ?
Не, студено.
- Психолог. - Наистина?
- Манекен на бельо? - Мраз!
Отказваме се.
Зъболекарски и технически ортодонт съм.
- Това пък какво е? - Тя изсмуква слюнката, при зъболекаря.
- Наистина? - Наистина.
- Защо избра това? - Не съм го избирала.
Никога не съм си играла с кукли...
... и наужким на зъболекар.
- Защо тогава? - Бях на 16 години моята леля се разболя...
... трябваше да си намеря работа.
Четири месеца по-късно, имах диплома.
- Но, ти си искала да правиш това и преди? - Не бях много добра в училище.
Имах една фикс идея:
Исках да пътувам по света.
- Да пътуваш е страхотно. - Е, да.
- Никога не си се качвала на самолет! - Какво казваш?
- Е, три пъти. - Е, и?
Тогава, приличам ли на философ?
- Имаш вид на човек на мисълта. - Сигурно, нали си жена на Хано.
Луиза често придружаваше Хано на срещите с интелектуалци.
Тя никога не се чустваше интегрирана...
винаги имаше някой който искаше да я включи...
... или да я приобщи...
... който в кратък разговор би искал нейното мнение...
Тя казваше скромно:
"Не бих искала да знам за тези неща".
Понякога, тя си пожелаваше да го помоли...
... да изрецитира имената на всичките си зъби по ред.
Никога не го направи.
Чароластра, подминахме чипса.
Какво е това чаро...
- Чароластра? - Да. Какво е това?
Нещо средно между чарол астрал и чаро астра.
- Яко, нали? - Много.
Даниел не знае думите на една английска песен, а там се пее:
Чароластра, чароло
Според Саба...
... се отнася за тежката смърт на неговия баща.
И така Даниел и Саба, са също чароластраси?
Накрая Саба се зае с изследване...
... и промяна на състоянието и разширяване на съзнанието.
- Мистична фаза? - Не, дрога.
- Той е луд. - Виждаме Даниел все по-рядко.
- Всеки ден става все по луд. - Затова ли не искате да го виждате?
Той общува с други хора. Но винаги ще сме си братя.
Пекас е само почетен член...
... защото имаше нечестно гадже.
- Тя не подписа декларацията ни. - Декларация?
Я разкажете.
- Не. - Това е тайна.
- Няма да я кажа на никой. - После ще трябва да те убиеме.
Първо:Няма по-голяма чест от това да бъдеш чароластра.
Второ: Всеки си има вкус.
Трето:Поп музиката убива поезията.
- Четвърто: Джойнт през ден. - Идея на Саба.
Пето:Не чукай приятелките на другите.
Шесто: Феновете на Клуб Америка са педали. - Седмо:Смърт на морала.
Осмо:Не се жени девствен.
- Девето: Феновете на Клуб Америка... - Вече го казахте това.
Трябва да го повторя защото те са два пъти педали.
Отбор задници.
Десето:Истината е идеал, но трудно се постига.
Истината е най-доброто, но е тежко да се чуе.
Единайсето: Този, който наруши тези правила...
... губи титлата чароластра.
Мисля, че вашата декларация ще стане хит в парламента.
Нали е яко, а?
Чароластрасите хранят ли се понякога?
Хулио и Теноч и разказаха много други истории.
Всяка история показваше силната им връзка...
... и това, че участниците, са едни и същи.
Техните истории, въпреки, че бяха малко разкрасени, бяха верни.
Но както винаги, бяха недоказана истина.
Хулио не разказа как е запалил кибрита за да скрие миризмата...
... в тоалетната на Теноч...
... а Теноч не си спомни, че вдигна капака на тоалетната на Хулио с крак.
Тези подробности не бяха важни.
- Имате ли си приятелки? - Да, Сеси.
- Ана Бананас. - Бананас?
Те къде са сега?
В Европа. Те са страхотни.
- Къде в Европа? - В Италия.
Те са късметлийки.
- Те казват, че е красиво. - Да, но не е така.
- Защо? - Защо заминаха за Италия?
- Заради дрехите? - На почивка?
Заради мъжете! Италианските мъже били горещи.
- Кой ти го каза? Ти не познаваш нашите момичета. - Точно така.
Сеси никога няма да ме излъже.
Тя искаше да татуира името ми на корема си.
- Но майка и не разреши. - Аз обезчестих Ана.
- Тя няма да го направи с друг. - Точно.
Доволна съм.
Вашите приятелки са щастливи да имат гаджета като вас.
Вие сте верни, вие чароластрасите?
Така трябва да е.
Ти лъгала ли си Хано?
Аз? Да лъжа Хано? Не, не бих могла.
- Толкова съм гладен... - Дамата идва.
Той лъгал ли те е?
Хано има нужда от утвърждаване.
Мислиш ли?
- Изневерил ли ти е? - Ще пия бира
- Аз също. - Къде го срещна?
- В един бар в Мадрид. - Наистина?
Сигурен съм, че е бил пиян.
Не, беше трезвен. Аз, да си призная бях пияна.
- Наистина? - Да.
- И после? - И после?
Този тип, толкова арогантен, толкова твърд...
... се приближи до мен и каза:
- "Здравей, ти си истинска красавица! " - Какво му отговори?
Да, какво му отговори?
Ами не знам. Хано и аз имахме доста общо.
Като например?
Ами...
Той нямаше баща, а аз съм сираче.
Майка му беше скучна...
... също като баба ми, с която живеех.
Тези пет години, през които се занимавах с нея бяха ужасни.
Хано беше точно като за мен.
- Да пием? - Разбира се!
Успокояващо е.
- Какво ще поръчаш? - Не знам.
Благодаря. Лека нощ.
Лека нощ.
- О, мъже! - Ти взимаш малкото.
- Приятно е нали? - По дяволите, да.
- Ей. - Какво има?
Мислиш ли, че те искат италианци, Ана и Сеси?
- Не, какви ги говориш? - Тука всичко е опикано.
- Не? - Не мисля така!
Тези италианци, всичките са педераси.
Така си е.
Мислиш ли, че братовчедката ще спи с нас?
- Бих казал, че Хано и изневерява. - Твърдо, да?
Ние трябва да я утешиме. Да се почуства по-добре.
Ще ти покажа.
Ела.
Ей, момчета.
Идвам.
- Какво има? - Будни ли сте?
Хайде, закъсняваме за плажа!
- Хайде пич! - Хулио, плажа.
Сега?
- Сутрешно смукване, а. - Тука.
- Можеш ли да караш така? - Да.
Няма да усещаш завоите.
Ще летя като Кондор.
Това е чисто. Чисто.
- Най-доброто е. - Сигурен ли си.
Добре.
- Много ли пушите? - От време на време. Ти?
- Не. - Искаш ли една бира?
Теноч не познаваше Тепелмем...
... родното място на Виктория Лео неговата бавачка.
На 13, тя се премести, в Мексико Сити...
Лео си намери работа и се грижеше за Теноч от неговото раждане.
Чак когато стана на 4 години, Той я нарече "Мама".
Теноч нямаше обяснение за това.
Има за всички.
Видях ви тази вечер.
- Какво? - Какво?
- Знаете за какво говоря. - Не, за какво?
Мислите ли, че е хубаво да шпионирате жена в хотела.
Това беше негова идея...
А, добре?
А ти го последва?
- Искахте да ме видите гола? - Не.
- И да си направите хубава чекия. - Хайде.
Кажете ми само едно нещо:
Правили ли сте любов с някоя друга жена?
- С някои. - Стига бе, лъжец.
- Какво? - Не си чукал никоя, освен гаджето си.
- Виж, ти си в грешка. - И с коя, тогава?
- С Флавия. - Забрави! Никога!
Тоя идиот, се прави на задник.
- Ти ли го казваш. - Какво?
Малък подарък за кралицата?
А, ти Теноч?
- Какво? - Ти правил ли си любов с други...
... освен гаджето ти? - С някои.
- Да, две или три курви. - Проститутки?
- Проститутки. - Наистина? Ти си ходил при проститутки?
Тя е толкова красива, малката кралица.
- Не съм ходил при проститутки. - Да.
- Ти си женкар. - Не.
- Довиждане! - Довиждане!
- Прекрасно! - Давай!
Ти спала ли си с други мъже преди Хано?
Започнах късно и бързо се запознах с Хано.
- Девствена ли беше? - Девствена? Не.
Имах едно гадже преди това.
Добре ли те чукаше? Истината, хайде, хайде, хайде!
Честно, да.
Той ме водеше във фабриката където работеше чичо му.
Умирах от страх едва го познавах.
Мислeх, че иска да ме целува. Но не, и накрая...
... ме обезчести.
- Кучи син. - Той ми причини много болка.
Казвах му"Няма да го правя пак".
Но винаги свършвахме с това за да няма скандали.
Мисля, че му харесваше да ме чука.
Но и обичаше да приказва.
- Той беше влюбен в мен. - Наистина...
Той идваше да ме търси на своя мотор...
... с кожено яке.
Той беше очарователен. Бях като омагьосана.
Бягах от училище винаги когато можех.
Правила си любов, свирки и всякакви неща?
Да, това също.
Но да "играеш хуки", значи да бягаш от училище
Не ходех на училище, за да прекарвам повече време с него...
... в парка, или да се разхождаме на неговия мотор.
Навсякъде освен на Лазурния Бряг.
Аз също.
Един негов приятел ми намери работа като сервитьорка.
Приготвихме куфарите и всичко.
Той имаше конска опашка и счупен зъб.
И обица на дясното око.
Бях влюбена в него, кълна се.
Много влюбена.
- И после дойде Хано, нали? - Не.
- А какво? - Загина в катастрофа с мотора.
По дяволите.
Той беше на 17.
Минали са оттук 10 години по-рано...
... не са могли да минат през няколко клетки по средата на пътя.
Минали са през облак от бели пера.
След това, разбити клетки с умрели пилета.
По-късно, обърнатия камион, обграден от пушек.
Видели са две тела на земята...
... единия много малък покрит със сако...
... и една безнадеждно плачеща жена до него.
Още една цигара.
- Красива е, тази песен. - Батериите свършиха.
Пусни радиото.
По дяволите.
- Скрий тревата. - Не се притеснявай.
- Спокойно. - Не ги гледай.
По дяволите, шибана работа.
Не ги гледай, бе.
Какво става, пич?
Ей, никак не е лош чатала.
Това събуди и двама ви, май.
Трябва да е било горещо?
- Иска ти се нещо горещо, а? - Не знаеш колко много.
- Неговия е много малък. - Малък?
Теодоро е с 5 милиметра по-малък от твоя Распутин.
Глупости.
- Вие сте си ги мерили? - Да.
- Но неговия е грозен? - Колко грозен?
- Качулат. - Хайде де.
- А! Колко хубаво! - Какво?
- Видя ли? - Това е ужасно, гнусно е!
Как правите любов с тях?
- Нежно, с чуство. - Да, със джирибила.
С какво?
С привързаност.
- Как точно го правите? - Първо, малко се опипваме с ръце.
Малко целувки по циците и после малко гризане на зърната.
И после?
- И после и го вкарвам целия. - С джирибила.
И после?
Чукам я, докато не може да диша.
- Нищо друго? - Какво искаш да кажеш?
Сеси се усуква, трепери и стене като стрида в лимон.
- Ана плаче. - О, бедничката!
- Не, тя плаче от удоволствие. - Разбрах.
- В мисионерската поза ли? - Мисионерска, кучешката, всякак.
Ана обича да е отдолу. И седнала също.
И добрата 69, също. Всичко от Камасутра.
Всичко? - Аз правя всичко.
А какво ще кажеш за това когато и пъхаш пръста си...
-... в задника? - В задника ли? О, по дяволите!
Иди намери малко вода! Малко вода!
- Казах ти. - Срещу Сан Рафаел.
- Колко време ще ви отнеме? - Това ще стане може би утре.
Не, благодаря.
- Много е хубаво сомбрерото ти. - Да, много хубаво.
Можеш да го задържиш.
- Наистина? - Да.
- Подарък ли е? - Да.
Благодаря.
Отива ли ми?
Ето го кокосовия орех.
- Благодаря. - Извинявай.
Това е името ми.
Много хубаво име, Луисита.
Привет, Хано. Знам, че още не си се върнал.
Обаждам се, защото не ти оставих бележка, но не, за да се притесняваш.
Исках да изчезна от живота ти...
... но разбрах, че не съм права.
Това е моята бележка но всъщност не знам какво да ти кажа.
Запознах се с госпожа Мартина.
Тя е на 98 и си спомня всичко от петата си година до сега.
Представи си всичко, което е преживяла...
и какво не сме преживели.
Мусът, който прати майка ти е във хладилника.
Плати сметката за телефона. Тя е на бюрото.
Трябва да извадиш ризите си от пералнята.
Внимавай да не се набръчкат.
Добре, пази се.
Довиждане.
Свършил е шампоана.
Шампоана!
Моля.
- О, съжалявам. - Не, можеш да влезеш.
- Добре ли си? - Да.
Трябва да е от жегата, от пътуването и всичко.
Искахме да те питаме имаш ли малко шампоан.
Ще ми го дадеш ли?
Махни си кърпата.
Какво?
Казах, махни си кърпата.
- Кърпата? - Да, кърпата.
Махни я, Теноч.
Не се покривай.
- Лесно се вдига, а? - О, да?
Наляво ти е, лъжеш.
- Какво? - Ти каза, че ти е надясно.
- А, да. - Представих си, че е по този начин, знаеш.
Разклати се.
Какво да разклатя?
- Разклати се. Пипни се. - Не.
Искаш ли да ти помогна?
Искаш ли да ти покажа гърдите си?
Ще ти ги покажа, ако ти се пипнеш.
Ела тук, Теноч.
По-близо.
Овлажних се. Искаш ли да пипнеш?
- Да. - Пипни ме.
Пипни ме.
Оближи ме, Теноч, оближи ме.
- Свали ми бельото. - Да, да.
Не, ела тук.
О, скъпа.
Скъпа?
- Съжалявам. - Всичко е наред, няма значение.
Отпусни се.
Хулио не знаеше какво чуства. Но знаеше, че не е ядосан.
Последният път когато се чустваше така, беше на 8 години.
Една вечер излезе да си вземе нещо за пиене...
... и видя майка си в прегръдките на кръстника си.
Хулио се върна мълчаливо...
... и не каза за това на никого.
Как си приятел?
Тук съм.
Малко състезание?
- Не, пълно е с листа - Няма проблем.
ОК.
Ти ме остави да спечеля.
Нямаш причина.
Оправих Ана.
Какво?
Чу ме. Чуках гаджето ти.
Последният път, когато Теноч се почуства така беше на 11 години.
Видя снимка на баща си в едно списание, обвиняващо го...
... в измама, отнасяща се до внос на семе за бедните.
Теноч и родителите му заминаха да живеят във Ванкувър за 8 месеца...
Теноч никога не разбра защо.
Луиза не беше в течение на изповедта на Хулио.
Но по време на обяда, тя усети напрежение между двамата приятели.
Тя усети, че равновесието е загубено...
... и, че тя трябва да го възстанови.
- Лека нощ. - Лека нощ.
Лека нощ, Теноч.
Какво има?
- Няма ли да спиш с Луиза? - Задник.
Колко пъти я изчука?
Само веднъж, бях пиян.
- Кога? - Престани.
- Не, кажи ми. Кога? - Искам да знам всичко.
Какво по-точно искаш да знаеш?
Когато беше на езерото Тахо...
- А къде беше, Сесилия? - Тя беше болна.
При нея ли бяхте?
- Не. - Тогава, къде?
- На един празник. - Какъв празник, бе приятел?
Не знам бе, пич.
Празника на Фрути Лупи, предполагам.
На празника, когато Саба я обезчести?
- Предполагам? - Защо се хилиш, задник?
- Саба. - Не се смей!
- Кой и беше първия? - Ние, и двамата бяхме доста пияни.
И къде го направихте?
В стаята на сестрата на Ана.
Тя как беше облечена, Ана?
- Стига бе! Не си спомням. - Джинси ли носеше или пола?
Тя беше по бельо?
- Какво бельо? Чуй ме добре! - Бяло предполагам.
- Смука ли ти го? - Не!
Погледни ме, тъпак. Тя духа ли ти?
- Ти лиза ли я? - Разбира се, че не!
- Тя изпразни ли се? - Откъде да знам, беше толкова бързо.
- На нея хареса ли и? - Хайде де, не знам?
- На теб хареса ли ти? - Не, не.
Чуствах се много зле, кълна ти се.
Исках да ти кажа...
Върви по дяволите! Шибай се!
Ти разби приятелството ни. Доверието!
Ти си чукал гаджето ми. Ти ми го заби!
А аз, тъпака, ти донесох шибаните комикси от Езерото Тахо.
И тази шибана рокля за тая мръсница Ана.
Шибай се!
Теноч, прости ми, приятел.
Не съм го направил нарочно.
Не я ли изчука нарочно?
Можеш да я настъпиш и да не е нарочно, а не да я чукаш!!
Прав си? Не да я чукам.
- Не да я чукаш! - Не.
Това продължи цялата нощ.
Теноч си обеща да разбере подробностите.
Той искаше да подреди пъзела с парченцата, които липсваха.
Междувременно, Хулио свърза някои детайли, за да стигне малко по малко до болезнената истина.
Госпожа Мартина подари на Луиза платнената мишка, която носеше нейното име.
Тя принадлежеше на племенницата и Луиза Обрегон...
... която почина от слънчев удар напускайки Аризона...
... в търсене на по-добро бъдеще.
Луиза вярваше, че мъртвите продължават съществуването си в паметта ни.
Тя се питаше колко ли време ще остане тя в спомените на хората.
Но не искаше да си пълни главата с мисли за смъртта.
И на теб ли ти е горещо?
Луда горещина.
Ей, къде отиваш?
- Остани тук. - Искам да видя Распутин.
Слушай, не ми харесва идеята.
Ако Хулио влезе в стаята ми, ще направи същото.
Глупости.
Ако си мислите, че ще съм ви шофьор, начукайте си го!
Начукайте си го!
Успокой се!
Да ви го начукам!
Мен, мен, мен, мен!
- Обувките. - Какво?
Обувките.
ОК, събуй ги. Сега...
... така, така, така.
Ела тук!
Дай ми го!
Ела, почуствай ме. Внимателно. Нежно.
Гледай ме.
- Чакай ме. - Внимавай.
Съжалявам.
Няма нищо. Спокойно.
Луиза, съжалявам.
Точно като...
Не го прави пак, хайде!
Не е ли това, което искаше?
Това, не беше ли твойта игра?
Да ме вземете с вас на път за да ме изчукате?
И какво?
Боже мой, какви глупаци.
Не можах да свърша с нито един от вас.
Това исках да направя.
Не съм искала да нараня никого.
Вярвате ли ми?
- Прощавате ли ми? - Да, да.
Хайде.
Аз също.
- Какво, ти също? - Хулио.
Аз също, приятел.
- За кое, ти също? - Аз спах с гаджето ти Сеси.
Не е истина.
- Кога? - След концерта на Пластилина Мош...
Кучи син.
За това ме докара у нас първия път, задник.
- Къде? - У нас.
- У вас? - В моята стая, пич.
- Беше с бельо на цветчета. - Ти си чукал гаджето ми?
- Тоя задник е чукал моята. - И какво стана с правило Три?
Трето:Не чукай гаджетата на другите!
Това е Пето!!
Излизай!
Слизай, скапаняк! Ще те убия!
- Отвори - Ей, момчета, престанете!
По дяволите...
Грубиян!
Сега грубияна ще ти размаже лицето!
Лапни ми го, тъпак!
- Шибай се! - Педерас скапан!
- По дяволите. - Хулио, чуй...
Кучи синове!
Мислех, че сте различни но сте като животните.
Безполезни са декларациите...
Вие сами не си спазвате правилата.
Маркирате своя територия и се оплаквате, но само искате да се изчукате...
Това ви се иска!
Видя ли бе задник?
- Хайде, слизай, отвори! - Не.
- Тя си тръгва. - Ти я изгони.
Как можа да изчукаш Сеси?
Тая кучка!
- Сега сме квит, нали? - Квит?
Не сме квит! Клекни на коляно и, искай извинение!
- Хайде! - Съжалявам.
- На колене, кучи сине! - Тя стопира някой.
Знам, задник! На колене!
Разкарй се.
- Разкарай се, ако искаш да сляза. - Ето.
Хайде, няма да ти направя нищо. - Вън!
Съжалявам.
На двете колена.
- Колко пъти я изчука?? - Само един път, какво си мислиш?
Не си вече чароластра!
- Не си никой за мен. - Не съществуваш.
Ти си скапаняк!
- Хайде, Луиза, качвай се. - Не.
Ще взема автобуса от Пуерто Ескондидо! Вървете по дяволите с вашите "Небесни устни"!
Ще отидеме там с теб.
За какво? Вие само спорите. Не, благодаря.
- Няма повече да се караме. - Обещаваме.
Представям си, аз и двама задници.
- Бяхме задници. - Ще станеме каквито ти искаш.
Ти избираш.
На няколко крачки оттук! - Близо е, хайде!
Но ще направиме както аз кажа!
При първата караница, си тръгвам!
Както кажеш.
Тогава, въвеждам правила.
Ще направя мой Манифест.
Подмина го, Хулио.
Първо: Няма да се чукам повече с вас. Ако искате се изчукайте двамата.
Второ:Ще се пека по монокини и не искам да ме гледате.
Трето:Аз ще избирам музиката!
Четвърто: ще си затваряте устата когато ви кажа.
Пето: Вие ще готвите.
Шесто:Никакви приказки повече за гаджетата ви.
Седмо:Пазете дистанция на 6 метра Ако аз поискам и на 100.
Осмо:Вие ще вършите цялата работа.
Девето:Ще говорите само, ако сте съгласни с правилата.
Но, ако млъкнете, ще е по-добре!
И Десето:Забранено е да ми противоречите!
И преди всичко, да не ме чукате!
Хулио и Теноч не знаеха къде се намираха...
... нито каква е посоката им.
Индикациите на Саба бяха противоречиви.
Опасявайки се, че Луиза ще си тръгне Хулио пое по един селски път.
Те мислеха, че Луиза спи.
Те не знаеха, че страхът и я спираше да го направи.
Нищо не можеше да се направи с тъмнината или с това дето я обкръжава.
Хей!
Имаме чевич...
... пържена риба и бира!
Йезус Каранца, познат като Чуи, и съпругата му Мабел...
... четвърто поколение на семейство рибари.
Те живееха тук, близо до Сан Бернабе.
Чуи предложи да ги придружи до плажовете на другия ден.
То им поиска 350 песос със закуската.
- Дайте аз да покарам! - Не.
- Приятно място за плуване. - Как се казва?
- Небесни Устни. - Много е красиво.
Супер.
Лусеро! Не досаждай на госпожата!
Не се притеснявай, Мабел,! - Той ме учи да плувам.
- Ще ти помогна. - Не, мога и сам, благодаря.
Иди при приятеля ти, той е съвсем сам. Водата е топла, хайде.
Ела да видиме какво прави татко ти.
О, тя е мъртва.
О, Лусеро.
Кристиан е победител. Той плака цяла нощ.
Спира само, когато е в прегръдките ми.
Харесва му да е с малката си сестра. Тя е толкова хубава.
Тя прилича на теб, Мабел. Същите очи.
Трябва да си родиш дете. Умееш да го държиш в ръце.
Вече си на точната възраст за това?
Май заспа. Какво да направя.
Маркес подава на Рамон. Рамон, подава пас на Запеда.
Той стои отвън, като колоса на Санта Урсула.
Клаудио, императора е още с топката. Трябва да му се доверим.
Заслужава доверие императора!
Величието му продължава, търси персонален резултат.
Само шутирай!
Ето така.
Пас за Куахтемок, Той се спира.
Приближава до гол линията...
... и удар!
Човешка стена!
Кампос!
Той е титуляр на националния отбор. Затова.
Какво?
Не харесвате ли Кампос?
Видяхте ли защо е в националния отбор? Ето затова.
- Да. - Би било прекрасно.
Не?
Преди края на годината, семейството ще се премести оттук...
... защото нов и луксозен хотел ще се строи в Сан Бернабе.
Ще се преместят в предграията на Санта Мария Колотопес.
Чуи ще направи транспортна компания...
... но ще има пречки от синдикатите на Акапулко...
... и от консорциума по туризма.
Две години по-късно, той ще стане чистач в хотел.
Той никога вече няма да лови риба.
- По дяволите! - Какво?
Какво става?
- По-бързо, Чуи! - По дяволите!
Разкарайте се, нещастници!
Не, не там!
Те са срали вътре, пич!
Излизайте копелета!!
- Разкарайте тия лайна от тук! - Излизайте!
Хайде!
Бързо, малко лайно!
Прасетата разбиха лагера на парчета.
Беше вече късна вечер, и Хулио и Теноч решиха да останат да спят в селото.
За 75 песос, Чуи им намери стая с лампа и тоалетна.
Луиза се изкуши да вземе душ, въпреки студената вода.
Те щяха да се върнат сутринта за нещата си.
23-те прасета се върнаха в близката ферма.
През следващите 2 месеца, 14 от тях щяха да бъдат пожертвани.
И трима, заради жлъчна инфекция...
... след като ядоха от месото им от ранчото "Ел Чаварин".
Не се обръщай така, идиот!
Кажи на майка си каквото искаш.
Остави ме да говоря. Остави ме да говоря, или се отказвам.
Щях да те напусна при всички случаи, Хано.
... Ти улесни нещата. Благодаря ти.
Не е реванш.
Знам за всичките ти авантюри. Кармен от Ескориал...
... и за момичето от Барселона. Винаги знаех.
Надявах се да се промениш, това е всичко.
Моето решение няма нищо общо с това.
Сега не мога да ти обясня но скоро сам ще разбереш, съгласен?
Не се самозалъгвай, и не ме лъжи повече...
... никой няма вина.
Не, не те мразя. И те моля и ти да не ме мразиш.
Чуй Хано, чуй!
Обадих ти се, за да ти кажа, че те обичам, и че ти беше моя живот.
Не съм очаквала щастлива раздяла, но се надявам да останем свързани.
Успокой се, моля те не прави така.
Забелязал си че съм взела по-малко пари отколкото ми дължиш.
Не, не ми трябват повече. Добре съм.
Оставих ключовете в кухнята.
Не губи ключа от терасата няма друг.
Взех блузите ти от Ибиса.
Знаеш, че обичам да спя с тях.
Надявам се да си щастлив.
Аз съм, в момента.
Грижи се за себе си, Хано. Сега прекъсвам. Чао.
По дяволите! Реванш!
Благодаря на всички жени с които Хано ми изневери.
Знаете ли защо го казвам?
Защото е правил любов. Той експериментираше с мен, това, което беше научил от тях.
- Накрая разбра. - Като пръста в задника?
- Да, например. - Хайде бе, наистина?
Е, ти трябва да знаеш как се прави. Съвсем нежно.
Не само да го вкараш вътре. Хано беше майстор на нежността.
- Майстор на нежността! - Хано!
Хано, където и да е.
Доволна съм, че се запознахме!
Понякога сте, гадняри, но всъщност...
... сте наистина умни.
Имате късмет да живеете в една страна като Мексико.
Можеш да вдишаш живота навсякъде тук.
За сладкото Мексико! - За Мексико!
Магически и музикален.
- И така, приятели ли сте или не? - Не.
Хайде, да сключиме мир!.
- Хайде, с целувка? - Наистина.
- Помниш ли това голямо нещо? - По дяволите, това е колата ми.
А мен, господин Деликатност?
- Ок, ок. Страхотно. - Но обичаше да идваш при мен?
За да види какво е откраднал баща му.
Но баща му е честен човек, нали?
Не е ли честен?
Какви задници! Сега сте приятели.
- За чароласрасите! - За чароласрасите!
- Искаш ли една бира? - Приятно студена.
Разбира се.
- Луиза. - Какво?
- Извинявай, за чукането. - О, Хулио...
-... ти отиде твърде далеч. - Знам.
- Дай ми целувка. - Извинявай.
Прощавам ти.
Ей, Луиза...
... кажи ни истината:
Кой чука по-добре от двама ни? Истината.
- Карате ме да се смея. - Хайде.
Всеки си има качества.
Но кой ти достави по-голямо удоволствие?
Мимиката на Теноч, когато свършва :
"Скъпа, скъпа! "
- Не мога да повярвам, пич. - Хулио си събра очите.
- А номер Седем? - Забравете го!
Чуи, пубертета свърши, нали?
- Края на пубертета! - Да!
Да пиеме за края на пубертета
А, да:
Вие не знаете да лижете.
- Не съм направил нищо. - Това се отнася за Теноч.
Ти лижеш така, като че ли е лед.
Трябва да се прави с чуство. Клиторът трябва да е най-добрия ти приятел.
Трудно се намира голям приятел.
Търсете и ще намерите. Няма по-голямо удоволствие от това да го правиш.
- Аплодисменти за клиторите! - Да!
- За клиторите. - За клиторите.
Слушайте, сериозно...
Истината, искам истината.
Сеси духа ли ти?
Истината?
- Здраво захапа пръчката, пич. - По дяволите, духала ти е!
- Ана, и тя ли го захапа? - Да ти кажа, тя смуче жестоко!
- Искаш да кажеш, че ти е духала. - Само главата.
Липсва и дълбочина.
- Не са ли свирките страхотно нещо, Чуи? Ей, Чуи!
- За свирките! - Почакай.
Преди това да кажа истината:
Чуках Сеси много пъти.
Няма проблем. Аз чуках Ана много пъти също.
- Разбих и сметаната. - Аз също!
Разбираш ли че сме братя по взаимстване?
Той е чукал гаджето ми, но се изпразва за по-малко от две минути.
Вашите гаджета, които се чукат с 10 италианци наведнъж.
- За Луиджи! - За Франческо!
Вдигам тост за Тиберио!
- Имате ли монета? - Кой иска малка чашка?
Аз ще взема.
Ей, Теноч.
- И майка ти, също, знаеш ли? - Какво?
Наистина. В деня, когато ми изпра дрехите.
Сериозно?
Абсолютно!
- Наздраве! - Вие сте луди!
Луиза! За всички майки!
Всъщност, не. Кажете едно число и една буква.
13.
- И... B. - 13-B.
След, "Небесните Устни" е Паликата и плажовете на Чаркрита...
... и Санта Рита.
- И Чакагуа. - "Чакагуа". Колко хубави са тези имена.
- Какво означават? - Не знам.
- Добър ден поспаланко. - Поспаланко.
Искаш ли яйца?
- Супа от стриди? - Моля. И една бира.
Най-добрия антидот.
- Трябва да връщам колата на сестра ми. - Много добре.
- Ти каза Чача... - Чакагуа.
- Какво има преди Чакагуа? - Амаранто.
Златния плаж е там. Огромен, с много вълни.
Много хора се давят там, но е прекрасно.
- Още супа? - Не, благодаря.
Трябва да тръгвам. Родителите ми са се притеснили.
А и Хулио трябва да върне колата на сестра си.
Говорих с Мабел, мисля, че ще остана още малко...
... да видя някои заливи.
- Гладен съм, мамо. - Ето, яж.
Тръгвай!
Този ден Хулио и Теноч започнаха пътуването си към дома.
Това беше безшумно пътуване несъмнено.
Родителите им никога не разбраха че са били на морето със Луиза.
Луиза остана, за да обиколи плажовете наоколо.
На раздяла с Теноч и Хулио, Луиза им каза:
"Животът е като морската пяна. Трябва да се гмурнеш в нея".
Когато се върнаха, Ана и Сесилия скъсаха с Теноч и Хулио.
Два месеца по-късно, Теноч започна да излиза със съседката си.
На Хулио му трябваха 11 месеца за да излезе с приятелка от курса по френски.
Хулио и Теноч се виждаха все по-рядко.
Следващото лято президента...
... загуби изборите за първи път от 71 години.
Хулио срещна Теноч на път за зъболекаря си.
Беше по- неудобно да пият кафе заедно, отколкото да не го направят.
- А Саба, виждал ли си го? - Мисля, че живее в Реал Каторсе.
Наистина? Това е добре.
А Даниел?
Сам се издържа.
Баща му го изгони от къщата.
- Голям проблем, нали? - Между другото, той е щастлив.
Има същото гадже и дрога.
Значи е добре.
- Приеха ме в университета. - Супер! Кога започваш?
- През септември. - Икономика?
Да.
- А, ти? - Биология. Следващата седмица.
- А, лош късмет, а? - Да. Започваме по-рано.
Разбра ли за Луиза?
Не.
Какво?
- Тя е мъртва. - Не, какви ги говориш?
- Още нещо, приятел? - Не, благодаря.
- И как? - Рак.
Имала го е през цялото време.
Станало е там, в Сан Бернабе. Месец, след като заминахме.
Чуи се е обадил на Хано, и това е всичко.
Ужасно.
Когато сме се запознали, тя вече е знела, че умира.
Не е искала никой да разбере.
Луиза прекара последните си 4 дни в болницата Санта Мария Колотопес.
Както тя поиска...
... Чуи и Мабел никога не разгласиха авантюрата и с Хулио и Теноч.
Преди да умре, тя подари мишката с нейното име на Лусеро.
Те повече не се видяха.
- Ето те, ох? - Да.
Сметката, ако обичате!