Роби! Не мърдай!
За Бога, не мърдай от тук. Ще се върна.
Роби!
Роби.
Защо го правиш?
Назад. На 500 метра на 10 часа.
Джекил, няма щети по целта! - Разбрано. Няма щети!
Мисията ни, лейтенант, е да ги забавим
докато хората се отдалечат. Продължавайте огъня!
Трябва да ме слушаш! Върни се! Искам да ме слушаш!
Слушай ме! Ще се върнем обратно!
Не го прави. Знам, че искаш да се биеш.
Искам да го видя. - Мислиш си, че искаш, но не е така!
Моля те, пусни ме.
Чакай, чакай! Какво правиш тук съвсем сама?
Скъпа, ела с нас.
Не. Тате отиде при брат ми. Трябва да ги чакам тук.
Не можеш да седиш тук. Няма да я оставя тук сама!
Няма да те пусна. Мрази ме, ако щеш. - Пусни ме.
Обичам те. Няма да ти позволя. - Татко.
Не мога. Моля ви, пуснете ме. - Всичко ще бъде наред.
Трябва да дойдеш с нас. - Моля ви, не мога да дойда.
Татко е ето там. Ето го там! - Чуй ме...
Искам да бъда тук, да видя всичко това.
Остани заради Рейчъл. Заради сестра си.
Моля те, пусни ме. Трябва да ме пуснеш.
Всички напред!
Блек Сикс, атака!
Спрете! Аз съм баща й. Аз съм й баща.
Съжаляваме. - Помислихме, че е сама.
Стоеше до дървото...
Роби!
Насам!
Елате тук!
Бързо.
Добре ли сте?
Добре ли си?
Ето така.
Удобно ли ти е?
Искам да си затвориш очите.
Трябва да поспиш.
Тате? - Ще се срещнем пак.
Отново ще види Роби, Рейч. В Бостън, при баба ти.
Какво ли прави мама сега?
Мама?
Чака ни в Бостън.
И знам, че не спи сега, защото е ужасно разтревожена за вас.
И е в кухнята на баба ти, и тя...
прави от онзи ужасен чай.
И всички са...
И те всички броят миговете, докато те видят отново.
Какво е това? Какво е?
Спечелих. - Какво?
Състезание по езда.
Трето място.
Изпей ми "Lullaby and Goodnight".
Не я знам.
Тогава "Hushabye Mountain".
Съжалявам, Рейч.
Тази също не я знам.
Кайсиева ракия. Отвратителна е.
Имам цяла бъчва от тая гадост.
Благодаря.
Съжалявам за сина ти. - Разделихме се. Той...
Ще се срещнем в Бостън.
А ти...
загуби ли някого?
Всички.
Харлан Огилви.
Рей Фериър.
Имам вода.
И храна за цяла седмица.
Можете да останете колкото желаете. И двамата.
Съжалявам.
Трябва да поспя.
Тези машини...
Триподи ги наричат.
Заровили са ги.
Под краката ни.
Дори преди...
Преди хората да се заселят тук.
Планирали са го преди милиони години.
Писано ни е било. - Моля те.
Дъщеря ми... - Помисли си.
Те надвиха най-силната защита на света само за няколко дни.
Направо ни премазаха.
А това са само първите. Ще продължат да идват.
Това не е война, каквито хората водят постоянно.
Това е унищожение.
Страх ли те е?
Разбира се.
Свикнал съм със смъртта.
Карам линейка в града...
Карах линейка в града.
Всичко свърши, а?
Знаеш ли кои хора оцеляваха, Рей?
Кои стигаха до болницата?
Тези, които държаха очите си отворени.
Продължаваха да ме гледат. Продължаваха да мислят.
Те бяха тези, които оцеляваха.
Не трябва да губим самообладание, Рей.
Бягството...
То ще ни убие.
А аз умирам да живея.
Умирам да живея...
Благодаря, че ни прие.
Нас няма да ни унищожат.
Няма нищо. Ела. Искам да ти покажа нещо.
Ще се борим с тях, Рей.
Трябва да имат някаква слабост. Хайде. Погледни.
Някак са успели да свалят едно в Осака. Така чух.
Щом Японците могат да ги победят, и ние можем.
Можем да успеем, Рей. Можем. Ще ги надвием.
Ще открием слабостта им. - Стой там.
Аз имам дъщеря. Защо ни доведе тук?
Да ги нападнем заедно, Рей.
Сега ние ще бъдем тези, които излизат изпод земята.
Когато настъпи моментът...
ще ги изненадаме, както те го направиха.
Ще ги изненадаме.
Ние сме точно под тях, Рей.
Точно тук. Под краката им.
Липсва ли ти мама?
И аз имах дъщеря.
На твоята възраст.
Да знаеш, че ако нещо се случи на баща ти, аз ще се грижа за теб.
Рейчъл.
Не искам да говориш с нея.
Ясен ли съм?
Ако искаш да говориш с някого, ако имаш въпроси, питай мен.
Какъв е точно планът ти, Рей?
Аз знам какво трябва да правя. А ти?
Ще седиш тук? И ще чакаш да дойдат за теб?
Това ли е планът ти?
Може би искаш да те хванат.
Тези няколко дни в мазето ти дойдоха в повече.
Сам ще им се предадеш.
Слушай.
Спря. - Може и да ти се размине.
Може да извадиш късмет и да те вземат за опитно животно.
Сещаш се, да те хранят, да те учат на разни номера.
Млъкни и се вслушай!
Не!
Не. Не.
Не.
Дай ми я.
Ти и аз...
Не мисля, че сме на едно мнение.
Рей!
Рей! Рей!
Пази тишина!
Не и моята кръв! Не и моята кръв!
Не моята...
Не...
моята...
Не и моята кръв!
Престани! Спри веднага!
Спри! Пази тишина. Ще ни чуят! - Те ни пият.
Моля те, ще ни чуят. - Те ни пият.
После ни разпръскват като тор. - Трябва да бъдем тихи!
Пият ни... - Ще се върнат.
Разпръскват ни върху проклетите червени бурени!
Знаеш ли какво трябва да направя?
Не мога да оставя дъщеря си да умре заради теб.
Този тунел ще ни изведе от града. Ще направим тунели под земята.
Престани. - До метрото. Ще скрием армия там.
Ще се промъкнем и ще ги нападнем. - Млъкни веднага!
Ние сме съпротивата, Рей. Няма да превземат тази страна.
Окупацията винаги се проваля. В историята има хиляди примери.
Това е нашата земя.
Какво правиш, татко?
Каквото и да чуеш, не сваляй превръзката.
Татко? Татко? - Каква беше онази песен?
Приспивната песен, която не знаех?
"Hushabye Mountain"? - Изпей я. Моля те, Рейч, изпей я.
Не спирай.
Браво, момичето ми.
Рейчъл?
О, Боже!
Рейчъл?
Рейчъл, издай звук, скъпа.
Рейчъл?
Рейчъл, кажи ми нещо. Хайде.
Рейчъл?
Рейчъл!
Не, не!
Не!
Помощ!
Рейчъл!
Рейчъл.
Тате?
Хванете ме! Дръжте!
Дърпайте! Дърпайте!
Издърпайте ни!
Държа го! Дърпайте!
Всички да дърпат!
Да вървим. Давайте.
Какво му е станало?
Умира.
Какво става? - Не знам. Нещо им става.
Моля ви, движете се. Движете се.
Не спирайте. Движете се.
Извинете. Какво става тук? Вие ли го свалихте?
Не, господине, държеше се странно, движеше се в кръг,
И падна от само преди час. А сега тръгвайте.
Хайде, движете се. Продължавайте. Не спирайте.
Как е умряло само?
Рейчъл, не съм сигурен. - Направете път.
Тръгвай те тунела, екипи ви чакат на другия край.
Вижте птиците! - Не Ви чувам!
Погледнете проклетите птици!
Няма щит! - Не чувам!
Няма щит!
Щитът е изключен!
Заредете оръдието! Можем да го взривим!
Хайде!
Тук е по-безопасно.
Донесете базуката!
Чисто е! Огън!
Кажете, като сте готови! - Готови!
Готови! Огън с базуката!
Готов съм! - Огън!
Огън!
Всичко е наред.
Обичам те. Вече всичко е наред.
Изведете цивилните оттам.
Отваря се! - Отваря се! Назад!
Чисто е!
Мамо!
Благодаря ти!
Роби?
Здравей, татко.
От момента, в който нашествениците дойдоха,
вдишаха от въздуха ни, ядоха и пиха,
те бяха обречени.
Това, което напълно ги унищожи,
след като всички човешки оръжия се провалиха,
бяха най-малките създания, пратени на земята от Божията мъдрост.
Заплащайки милиони човешки жертви, расата ни е придобила имунитет,
за да оцелее в средата на земните микроорганизми.
И хората достойно отстояват това право във всички изпитания.
Защото ние нито живеем, нито умираме напразно.