ТЪНКА ЧЕРВЕНА ЛИНИЯ
Защо войната е в основата на цялата природа?
Защо природата се бори сама със себе си?
Земята се бори с морето?
Нима в природата живее някаква отмъстителна сила?
И то не една, а две?
Помня как умираше майка ми.
Беше сбръчкана и сива.
Попитах я дали се страхува.
Тя само поклати глава.
Страхувах се да докосна смъртта, която виждах в нея.
Нямаше нищо красиво в това, че тя отиваше при Господ.
Чул съм да говорят за безсмъртие, но никога не съм го виждал.
Чудя се какво ще усетя, когато умирам.
Какво ще е да разбера, че това е последният дъх, който някога поемам.
Бих искал да посрещна смъртта, както я посрещна тя.
Със същото... спокойствие.
Защото това спокойствие идва, от мисълта за безсмъртието.
Децата тук никога не се бият.
Понякога.
Понякога когато си играят...
Тогава винаги се бият!
- Страх ли го е от мен? - Малко.
- А теб? - Да.
- Защо? - Защото изглеждаш...
Изглеждаш военен!
- Изглеждам военен, а? - Да.
Това няма значение.
Няма значение.
- Бебето е изморено. - Да.
Когато плува, то спи.
Давай, давай, давай. Давай!
Давай!
Патрулен катер, Уит!
Американски е.
Какво ли прави чак тук?
Изобщо не си се променил, Уит.
Нищо не си научил.
Оставят ли на теб, веднага, ще се забъркаш в някоя каша.
Колко пъти вече дезертираш?
Вече шест години си в армията.
Време е вече да поумнееш да престанеш да бъдеш тъп новобранец.
Не може всички да сме умни.
Не, не можем. Наистина жалко.
Погледни се.
Не можеш да служиш като хората, в моята рота.
Няма да станеш истински войник. Не и в тоя живот.
Това е трета рота, Аз съм главният сержант и я командвам.
Капитан Старос е командирът, но аз командвам. Това е.
Ти си един от подопечните ми.
Постъпката ти е за военен съд.
Но аз ти издействах помилване.
Късметлия си.
Пращам те в дисциплинарна част.
Ще носиш носилката. Ще се грижиш за ранените.
Ще се справя с всичко, което измислиш.
Аз съм два пъти по-голям мъж от теб.
На този свят...
..човек сам по себе си е нищо.
А няма друг свят, освен този.
Не си прав, Сержант.
Аз съм виждал и друг свят.
Понякога мисля, че е плод на въображението ми.
Е,...
..значи си видял нещо, което аз никога няма да видя.
Живеем в свят, който се самоунищожава.
Можем само да си затваряме очите за всичко около нас.
Да се грижим само за себе си.
Аз може би съм най-добрият приятел, който някога си имал.
А ти дори не го знаеш.
Мрази те в червата си.
Не мисля, че ме мрази. Аз не го мразя.
Обичам трета рота.
Това са моите хора.
Наричат този остров Скалата.
Никой не го иска. Японците направиха летище там.
Борбата е съсредоточена там.
Това е подстъпът им към Австралия. Контролират и морските пътища.
Японците напредват към Тихия океан. Трябва да ги спрем тук.
Морските пехотинци свършиха своята работа. Сега е наш ред.
Скъсах си задника от работа.
Подмазвах се на генералите.
Унижавах се...
..заради тях, заради семейството си.
Заради дома си.
- Възхищавам ви се, полковник. - Благодаря, сър.
Повечето хора но вашата възраст вече биха напуснали армията.
Но няма проблеми.
Трябват ни старши офицери с вашата зрялост и опит.
Имаме добри сержанти, добри полковници.
Но когато някой стане полковник, мисли само как да стане генерал.
Става политик, става съгласен.
Върви като кон с капаци.
Не може да отстоява позициите си.
- Вие го казахте, сър. - Адмиралът със сигурност ще ме наблюдава.
- Някой винаги ни гледа. - Да...
Следи те като ястреб.
Готов е винаги да се намеси.
- Имате ли син, полковник? - Да, сър.
Това е добре. Не искаме децата ни да продължават да воюват и след 30 години.
- Естествено, сър. - Тогава ги разбийте без милост.
Изметете ги от тези хълмове. Вземете летището.
Слушам, сър.
Чудите ли се... Защо са направили летище тук?
Явно има някаква причина, която не можем да разберем.
- Вие как мислите? - Не съм си задавал този въпрос, сър.
Вие сте скромен човек.
Този остров не е нужен никому, освен на вас.
Много ли го искате?
Колкото е необходимо, сър.
Всичките им жертви за мен...
..отидоха на вятъра.
Можех да се посветя на любовта си към тях.
Вече е късно.
Любовта умря...
..бавно като дърво.
усещате ли го?
Да, сър.
Благодаря ви, сър.
Колкото по-близо си до Цезар, толкова по-голям е страхът.
Ужасно ме е страх, сержант.
И не мога да се преборя със страха...
Когато бях малък, вторият ми баща ме пребиваше.
Тогава бягах и се криех.
Доста нощи съм прекарал в кокошарника
Никога не съм мислил,че може да има нещо по-лошо от това.
Но тук имам усещането, че всяка секунда ми е последна.
Скоро атакуваме брега. Ще има изтребители.
Сигурно ще загинем на плажа.
Това е една плаваща гробница.
- Как се казваш, момче? - Искам някога да имам кола.
- Как се казваш? - Едуард Б. Трейн.
Трейн (влак)?
Единствените две вечни неща са смъртта и Господ.
Само това ме интересува. Аз ще преживея тази война. Вие също.
- Дали ще има изтребители? - Не знам.
Онези на кораба казаха, че предишния път не е имало.
Но по-предният път, са ги избили почти до крак.
Какво мога да ти кажа?
Не ми казвай нищо, Тилс.
Аз ще ти кажа нещо.
В тези лодки сме си живи мишени.
Знам това.
Помисли тогава.
Хубаво си помисли.
- Няма ли да гледаш как пристигаме? - Не ме интересува.
- Събраха се доста хора. - И никой да нямаше, не ми пука.
Смятам да свия един пистолет.
Така ли? Приятно прекарване.
Да, забавлявай се.
И вие ще искате пистолети, като видите мечовете на самураите.
Отворете проклетата врата!
Отворете вратата!
Не знаех, че ме чака това, когато постъпих в армията преди войната.
Откъде можех да знам, че ще има шибана война.
Знам само, че трета рота винаги е прецакана.
И знам кой е виновен за това.
Нашият капитан.
Той ни навря тук - далеч от частта, където не познаваме никого.
Четох в досието ти, че преди войната си бил офицер.
Защо сега си редник?
Заради жена ми.
Бях в инженерния корпус.
Преди това не се бяхме разделяли,...
..дори за една вечер.
Издържах 4 месеца и след това напуснах.
Подадох си оставката.
Върнаха ме обратно в Щатите.
Казаха, че никога повече няма да стана офицер.
Казаха, че ще ме мобилизират и ще ме пратят в пехотата.
Кучи синове.
Не, не ги обвинявам.
Къде е тя сега?
У дома.
Защо трябва да се страхувам от смъртта?
Аз ти принадлежа.
По-бързо! Давайте!
Размърдайте се!
Давай! Давай!
Движи се!
Ако си отида пръв, ще те чакам там.
От другата страна на реката на забравата.
Бъди с мен сега.
- Усещаш ли напрежението? - Да, сър.
Харесваш ми, капитане.
Искам да знаеш, че ще бъда до теб.
Напредни бързо, докато стигнеш фронтовата линия. Ще бъда там.
- Слушам, сър. - Това е твоята операция, капитане.
Пази се! Минавам!
Минавам!
Отдельонните командири при мен!
Натам, синко.
Готови за форсиране!
Отче наш, който си на небесата...
Прости ни дълговете, както ние простихме на своите длъжници.
Защото твое е царството небесно, и силата, и славата.
Вашата част извади късмет.
Не може да не са видели кораба.
Просто сте ги изпреварили.
Дишай дълбоко!Дишай!
-Вие трета рота ли сте? - Да.
На около миля няма нищо.
Няма ги от около...
...една седмица.
Измели са се оттам набързо.
Гърмяха ни малко с гаубици, но никой не пострада.
Тука има невероятни работи.
Риби, които живеят по дърветата.
Не знаехме, че японците ги няма. Какво ли още не знаем?
Кой си ти, че да живееш в толкова много форми?
Твоята смърт застига всички.
Ти си бащата на всичко, което някога ще се роди.
Твои са славата.
милостта,
покоят
и истината.
Ти даваш на духа спокойствие,...
..разбиране,...
..смелост.
Задоволяваш глада на сърцето.
Извикайте лекар!
Може би всички хора са част от една огромна душа.
Лица на един и същ човек.
Една огромна личност.
Всеки сам търси спасението си.
Като въглен...
..отделен от огъня.
Тръгвам направо по хълма.
- Не можем, полковник. - Не можем да заобиколим.
Отляво има огромни скали.
Японците държат джунглата отдясно. Трябва да атакуваме фронтално.
Никой не ни носи вода, сър.
Хората ми вече припадат.
Тревожи се за войниците, когато спрат да се оплакват.
Ще атакуваме в линия. Трети взвод остава в резерв.
Трябва да преминем през тези три падини.
Минем ли тях, атакуваме хълма.
Полковникът каза, че не можем да заобиколим. Ще го превземем с фронтална атака.
- Уайт? -Да?
- Виждаш ли онези тревисти хълмчета? - Да.
Отиди и елиминирай всички укрепени точки там.
Японците са сложили някого да подсигурява подходите.
Там ли си?
Не ме оставай да те предам.
Да предам хората си.
Уповавам се само на теб.
Eos Rododaktilos.
Розовопръста зора.
Не сте ли грък, капитане?
Чел ли си Омир?
Ние го четяхме в Уест Поинт.
На старогръцки.
Каква артилерия ще ни подкрепи?
- 2 батареи 105-милиметрови. - Нищо няма да направят.
Ще вдигнат духа на момчетата. Изглежда сякаш съсипват японците.
Добре, момчета ...
Това е.
Тръгваме на групи по 10.
Няма да тичаме на прибежки. Ще ни избият, докато спираме, затова...
..не спирайте да тичате.
Нямаме друг избор. Ние бяхме избрани, значи трябва да го направим.
Аз ще водя първата група.
Искам Дейл да е с мен. Дейл?
Организирай останалите.
Тръгваме след 5 минути.
Тръгваме.
Сико?
- Какво ти е? - Лошо ми е на стомаха.
Ставай, че така ще те изритам ...
Не мога.
Лошо ми е.
Болен съм.
Нищо ти няма. Ставай!
- Какво става, Сико? - Не знам, сержант.
Имам гърчове в стомаха.
Не мога да стоя изправен. Лошо ми е.
- Ставай! - Остави го.
Някой да вземе картечницата! Ще извикам медиците.
Благодаря, сержант.
Не спори с мен.
Желая ти късмет, Кек.
Може да са се изтеглили.
Залегни!
Успокойте се!Успокойте се!
Носилки!
- Не спори с мен, по дяволите! - Не можем да мислим за него...
Аз ли командвам тук или не?!
- Капитан ли съм или редник? - Имаме и други тежко ранени.
- Дадох ти заповед, редник! - Слушам, сър!
Здравейте, сержант.
Кого ще прибираме?
Мислим, че е Жак.
Старият Жаки.
Кофти работа.
Сър?
Сър?Може ли да се върна при ротата, след като отнесем Жаки?
- Добре, но вземи разрешение - Ще си взема и пушката.
Ники! Ти си още жив!
Не спирайте!
Отлично Старос. Най-страхотната атака, която са виждали старите ми очи!
Отлично изпълнено! Ще те спомена в рапорта си.
Младият Уайт ги поведе чудесно.
Тъй вярно сър.
И вторият взвод мина отлично.
Почти са минали хълма. Не са понесли много загуби.
Колко окопа са открили?
Разчистили ли са някой?
Трябва да превземем тези хълмове до обяд!
Чуваш ли ме Старос?
Тъй вярно сър.
Колко окопа са открили? Разчистили ли са някой?
Деца ...
Не знам, сър.
Как така не знаеш?! Как може да не знаеш?
Аз съм зад първата падина, сър.
Да стана ли да ви помахам?
Виждам къде си. Искам да направиш нещо.
Провери каква е ситуацията.
Искам хълм 210 още тази вечер.
Адмиралът ни гледа от сутринта!
Съживете се, Старос!
Напред!
Ей, Кек!
Да!
- Трябва да се разкараме оттук. - Знам.
Блейн е мъртъв.
Сега ти командваш.
Знаем, че сте там, янки!
Генерал Тойо да яде говна!
Не! Рузвелт да ги яде!
Улучих го!Уличих го!
Убих човек.
Хей, Куийн!
Куийн, там ли си?
Това е най лошото престъпление. По-лошо от изнасилването.
Куийн, виждаш ли японците на левия хълм?
Убих човек и никой не може да ми каже нищо.
-Нищо не виждам. -Изправи се и се огледай!
Говоря сериозно!
Седем японци тръгнаха от левия хълм!
Аз убих единия
Е, и?
Мисля, че се изтеглят.
Трябва да кажем на капитана.
Ти ли ще му кажеш?
Не мърдай оттам! Това е заповед!
Лягайте долу!
Не се надигайте.
Давай!
Какво ще правим сега?
Ще чакаме тук. Може да ни изпратят подкрепления.
За какво?
За да превземем шибаната позиция!
- Така ли ще атакуваме? - Не знам. Не и фронтално.
Ако изпратят подкрепления, може да разузнаем наоколо...
..и да открием картечниците.
- Все едно, по-опасно е ще да се връщаме. - Нещо се приближава!
Идват!
Какво правят тия бе?
Ако искат да ни изгонят, защо са толкова малко?
Може да е самостоятелна акция.
Може да търсят Нирвана.
Идват.
Кек!
Исусе!
O, Боже!
- Ш-шт! - Взривих си задника!
Залегни!
Тъпо новобранско изпълнение!
Хванах гранатата за халката!
Напиши писмо на жената. Пиши и, че съм загинал като мъж.
Не, ти ще оцелееш.
- Не ме баламосвай! - Залегни!
Целият съм в кал.
Изчисти ме.
Ще и пиша. Обещавам.
Вземи манерката ми. Вътре има още малко вода.
Може да е по-добре, че умирам.
Под кръста целия съм смазан.
Няма да мога да чукам.
О-хо... къде съм?
Къде съм?
Ще се оправиш.
Даже и да умреш, ти не прецака другарите си.
Ако не беше легнал, всички щяхме да загинем.
Студено ми е.
Замръзвам.
Ще пишеш ли на жена му?
Не.
Аз дори не я познавам.
Това е работа на ротния командир. Не мога да пиша никакви писма.
Ти му обеща.
Обещавам им всичко, когато са така.
Някой трябва да и пише.
Тогава ти го направи.
Какво има Джим?
Никой не може да му помогне. Ще умре, преди да го види лекар.
- Значи не можеш да му помогнеш. - Мога да му сложа морфин.
- Ще го накара ли да млъкне? - Мога да му сложа две ампули.
И да му оставя още 3-4.
Защо не му сложиш всичките наведнъж?
Ето, това сте вие.
Това очаква всички ни.
Загубих всичките дванадесет.
Всичките 12 души.
Това е лудост.
Аз им казах какво да правят и ги ентусиазирах.
Познавам те. Ти си сержантът.
Това е лудост. Не знам кой командва тук, но вече не ми и пука!
Махам се оттук.
Мърдайте, крачета!
Тръгвам веднага.
Не ме пипай! Не ме гледай! Аз се махам оттук.
Точно така.
Помощ!
Някой да ми помогне!
По-тихо. Дойдох да ти помогна.
- Успокой се. - Майната ти!
Умирам! Аз умирам, сержант!
Добре бе, мри но по-тихо!
- Как ще ме измъкнеш оттук? - Ще те занеса при другите.
- Хайде. - Не!
Пусни ме!
Остави ме... Остави ме на мира.
Моля те.
Дай ми още.
Дай ми още една. Дай ми ...
Ето, Teла.
Сбогом.
Сбогом, хлапе.
Сбогом, сержант.
Ротата не зависи от един човек.
Видях всичко с бинокъла.
Ще те спомена в рапорта. Ще те предложа за "Сребърна Звезда".Смелостта ти ...
Кажете още една дума, сър ...
..и ще ви разбия зъбите.
Ако ме впишете в рапорта, аз ще хвърля нашивките...
..и ще ви оставя да се оправяте сам с тази шибана рота.
Разбрахте ли ме?
Собственост!Цялата тази гадост е заради собствеността.
-Какво ти става, Старос? -Хората имат нужда от подкрепление.
Какво правят там? Гледам ги оттук с бинокъла.
Излежават се!
Трябваше вече да са обезвредили картечниците!
Май не разбирате какво става тук, сър.
Търпим тежки загуби.
Един войник бе ранен в корема. Страшна гледка. Духът на хората ми падна.
Добре, добре. Какви резерви имаш?
Имам две отделения ъ-ъ...
...от първи взвод.
Две отделения?!
Проклет да си, Старос! Когато казвам подкрепления,...
..за Бога, имам в предвид точно това! Пращай всички веднага напред!
Твоя Първи взвод, също. Гледам ги оттук как се излежават на дебелите си задници и не правят нищо.
Заповядай им да атакуват. Заведи ги до хълма по фланга
и прати втори взвод напред!
Остави ги да натиснат в центъра. И върви направо към проклетия хълм!
Атакувай веднага!
За Бога, Старос! Трябва ли да те уча на тактика...
..докато избиват хората ти?
Вие не разбирате какво става тук, полковник.
Моята рота не може да превземе хълма сама.
Японците са се укрепили и имат много огнева мощ.
Там горе има бункер.
Не можем да го видим... Разкъсва хората ми на парчета.
Искам разрешение да разузнаем десния фланг...
..вдясно от хълм 210. Вярвам, че можем...
..да обходим оттам.
- Не, по дяволите, не! - Така ще избегнем много жертви!
Никакви флангови маневри.
Слушай, Старос. Няма да вкарваш хората си...
..в джунглата за да избегнеш проклетата битка!
Чуваш ли ме, Старос? Искам да атакуваш веднага с всички налични хора!
Атакуваш веднага, Старос! Това е пряка заповед!
Няма да се подчиня на заповедта ви.
Вие не сте виновен. Той ви заповяда.
Още веднъж искам разрешение да разузная десния фланг.
В момента часът е 13:21 и 25 секунди.
При мен има двама свидетели. Моля, потвърдете заповедта си и пред тях.
Старос, не ми излизай с адвокатски номера!
Знам че си адвокат, но това тук не е съд.
Това е война! Проклета битка!
Искам фронтална атака! Това е заповед.
Отказвам да водя хората си във фронтална атака.
Това е масово самоубийство.
Познавам ги от 2 години и половина и няма да ги изпратя на смърт.
Взимаш много важно решение.
Но щом мислиш така, сигурно имаш причина. Идвам там веднага.
Не отменям заповедта, синко,...
..но ако има изключителни обстоятелства, ще ги взема предвид.
Задръжте позицията, докато пристигна там!
И ако е възможно, накарай момчетата на хълма да се размърдат.
Трябва да задържим позицията.
Всяко място е еднакво лошо.
Няма къде да се скрием.
Успокой се, синко. Спокойно.
Къде е... Файф?
Файф? Ето го.
Хвани м... Хвани ми ръката, Файф.
Дръж ръката ми.
Държа я.
O...
Умирам, Файф.
O, капитане...
Затворени сме в гробница.
Не можем да вдигнем капака.
Играя роля, която не съм приемал.
Облечи се, войнико! Това не ти е плаж!
Облечи си куртката веднага.
Ти пък къде се целиш, синко? Хайде да размажем тези копелета.
Мърдайте!
Защо лежиш тук долу? Така не можеш да виждаш.
наблюдавам, сър. Изпратих първи взвод на хълма.
- Колко убити има този път? - Николко.
Николко? Нито един?
Това не отговаря на ситуацията, която ми описа.
Ситуацията се промени последните пет минути.
Слушай ме, капитане.
Тръгваме натам всички заедно.
Имаш ли още оплаквания?
- Не, сър. - Добре тогава, по дяволите!
Ще правим каквото кажа аз! Разбрахте ли ме, капитане?
Всички отиваме на хълма! Трябва да го превземем до довечера!
Японците все още имат много огнева мощ, сър.
Помогни ми да видя през твоите очи.
Научи ме как да го постигна.
Ние сме само пръст.
Ще ни избият всички, ако останем тук.
Бел, вземи 6 души...
..и провери какво става.
Ние ще ви прикриваме.
OK.
Вие останете тук.
Ще отида сам.
Ела ...
Ела при мен.
Има...
Има бункер... там горе.
Имат 5 картечници.
Пет.
Прикритието на онези скали,...
..е ключът към хълма.
Бел е прав.
Там отгоре онези жълтурковци покриват периметър...
..от около 1000 ярда. Това възвишение е непокрито.
Голяма грешка.
Трябва да се възползваме, преди да са разбрали грешката си.
Знам, че всички сте изтощени.
Ужасно ни е трудно да караме вода чак дотук.
Съжалявам и ви се извинявам.
Но ако унищожим бункера, ще успеем да превземем и хълма.
Затова питам има ли доброволци за атаката срещу бункера?
Да отидете там горе и да го унищожите.
Сър?
За мен ще е чест...
- ..да им покажа пътя дотам. - Добре.
- Аз ще отида. - Ти.
Добре.
- Бих искал аз да ги водя, полковник. - Добре Джон. Надявах се да го кажеш.
- Ти ще командваш. - Аз идвам също, сър.
Добре, ти и ти.
Седем души са достатъчни. Съберете се.
Не знам дали разбирате колко важна е тази операция.
След като укрепим позициите си, бомбардировачите ще могат да дойдат.
Всички самолети от радиус 1000 мили.
Гуадалканал може да е превратна точка във войната.
- Това, че ще умрат хора ли те тревожи? - Не, сър.
Обясних ти значението на операцията.
Колко живота мислиш, че струва?
Не мога да кажа, сър.
Готов ли си да жертваш живота на когото и да е от хората си?
Колко души? Един? Двама?
Двадесет?
В твоята рота ще умират хора.
Ако нямаш нерви за това, кажи ми още сега.
Не, сър, вие сте прав. За всичко което казахте.
Добре, добре.
Това е всичко, капитане.
Още нещо, Старос.
Не е нужно да ми казваш, че мислиш, че съм прав.
Никога.
Ще приемем, че винаги съм прав.
Свободен си.
Жал ми е за теб, хлапе.
- Така ли? - Да, малко ми е жал.
Ти ще умреш тук.
Грижи се за себе си. Не можеш да помогнеш на никого.
Ще влезеш в горяща къща, където всички вече са мъртви.
Какво можеш да направиш? Сам срещу цялата тази лудост.
Ако умреш, ще е за нищо.
Няма друг свят, в който всичко да е наред.
Има само този свят.
Само този остров.