Всичко започва все някъде,
макар мнозина физици да не са съгласни с това.
Постоянно е желанието да научим къде:
Откъде е започнало всичко?
Ала много по-късно от този момент
бе създаден Светът на Диска.
Реещ се из космоса върху четири слона,
върху корубата на Великата Костенурка А'Туин.
Скоро след създаването му повечето хора забравили,
че най-старите истории за сътворението са неизменно
свързани с кръвта.
Това поне е едната хипотеза.
Философът Дидактилос предложил друга:
"Нещата просто се случват. На кого му пука?"
И тъй, историята ни започва в Анкх-Морпорк,
двойният град на гордия Анкх
и покварения Морпорк.
Най-големият град в Света на Диска.
Тук магията е просто поредната професия,
а Кулата на Занаята в Невидимия Университет
блещука над тъмните, тесни улички.
Историята започва по времето на зимен празник,
забележително наподобяващ вашата Коледа.
И така, беше нощта преди Прасоколеда...
"И тогава Джак отсякъл последното бобово стъбло,
като добавил убийство и екокатастрофа към кражбата,
съблазняването и останалите обвинения.
Великанските деца вече си нямали татко,
но на него му се разминало и си живял щастливо,
защото не чувствал вина от стореното.
Поуката е, че ако сте герой, всичко е позволено,
понеже никой не ви търси сметка.
А сега е време да заспивате.
Сюзън?
Какво има? - Нали миналата седмица
пратихме писма на Дядо Прас?
Той ще дойде ли наистина?
И кога ще се появи при нас?
Има ли значение, ако си получите подаръците?
Аха.
Ами...
Ако не вярвате в него, няма да има подаръци.
Така си и мислех.
Но докато децата по света спяха спокойни с вярата,
че веселият дебелак ще им донесе подаръци,
не всички чувстваха духа на Прасоколеда.
Особено в град, където има гилдии
за всяка дейност.
"Гилдия на убийците"
"Напуснал този свят на трети груни, в годината на страничната пиявица,
с помощта на г-н К. У. Добсън"
"Лорд Дауни Шеф на гилдията"
Вратите са заключени,
по прозорците има решетки
кучето като че не се събуди,
хлабавите дъски не изскърцаха.
Съмнявам се да си дух,
а боговете се появяват далеч по-грубо,
Може и да си Смърт,
ала не вярвам той да се занимава с любезности,
пък и съм в добро здраве.
Добър вечер. "Добра вечер, лорд Дауни. "
Приличате на призрак.
Нашият произход не е обект на обсъждане.
Предлагаме ви работа.
Желаете някой да бъде положен в земята ли?
"Искаме да предизвикаме края му. "
Относно заплащането... "Ще получите три милиона долара."
Без да задаваме въпроси, нали?
"Няма да им бъде отговорено. "
Отговаря ли предложената сума на трудността?
Добре ли е пазена целта?
Изобщо.
Но почти е невъзможно да бъде премахната с обикновени оръжия
Бихме искали да знаем, за кого работим?
Знаем, че искате.
Трябват ни имената ви.
При пълна дискретност, разбира се...
Можете да ни наричате Ревизорите.
Нима?
Какво точно ревизирате?
"Всичко." "Ние поддържаме подредбата на Вселената."
Ще ни трябва малко повече от това...
"Ние сме онези, които ви плащат три милиона долара!"
Трябва да знам кога, къде, и разбира се кой.
"Мястото го няма на никоя карта."
"Искаме поръчката да е изпълнена до изгрев слънце. "
"Това е жизненоважно. А относно жертвата... "
"Можем да го наричаме просто Дебелака."
Той не е ли на работа в момента?
Шегувате ли се?
Нямаме чувство за хумор.
Говори се, че това лице не съществува.
Трябва да съществува!
Как тогава го разпознахте?
А и доста му пишат.
Ще бъде труден за намиране.
Ще намерите хора на улицата,
които могат да ви кажат точния му адрес.
Да, разбира се, но трудно биха го посочили на картата.
Не виждам как може да бъде очистен.
С чаша отровно шери, може би?
Как да се свържа с вас? "Ние ще ви намерим. "
"Ще знаем къде сте. Знаем къде е всеки. "
Уинво,
господин Тийтайм още ли е при нас?
Д Я Д О П Р А С по романа на Тери Пратчет
Махай се, вече не се занимавам с това.
Какво има, Тауйла?
Страх ме е от чудовището в килера, Сюзън.
Иска да ме изяде.
Отново ли?!
Брей, че чудо - момиче с ръжен в ръка!
Какво става?
Туайла се плаши от чудовището в мазето, госпожо.
А ти ще го набиеш с ръжена, тъй ли?
Да. - Сюзън е гувернантката...
И бие чудовища с ръжена?
Всъщност това е хитро. Щом детето се наплаши,
ти слизаш долу с ръжена, вдигаш тупурдия
и детето се успокоява.
Това ли правиш там, Сюзън?
Да, госпожо. - Самият Йо ми е свидетел,
не всеки ден виждаш момиче да бие чудовище!
Влезте, г-н Тийтайм!
А, Картър. Остави това на масичката, моля.
Да, сър. Прощавайте, сега ще донеса още една чаша.
- Моля? - За посетителя Ви, сър.
Какъв посетител?
А, когато дойде г- н Тийт...
Г- н Тийтайм?
Произнася се "Тиатайми", сър.
Всеки го казва грешно, сър.
Как влязохте тук?
Лесно. Леко забързах на последните стъпки.
Кучето изглежда ви харесва.
С животните се погаждаме лесно.
В доклада пише, че...
...че сте разпънал на тавана
кучето на сър Джордж.
Не исках да ме лае, докато работя, сър.
Повечето хора го биха приспали.
Но аз изпълних поръчката.
Дори проверих с огледалце дали жертвата диша.
Явно тогава главата е била доста далеч от тялото му.
Няма проблеми, нали, сър?
Е... липсва ви елегантност.
Благодаря, сър. Обичам да ми посочват грешките.
Ще го запомня за следващия път.
Точно за това те повиках.
Кажи ми, смяташ ли, че ще можеш да ликвидираш
този господин?
Спокойно. Тя винаги ги побеждава.
Много правдоподобно, наистина.
Хитро, огънала си ръжена.
И малката вече не се бои, нали?
Не ме е страх.
Много хитро.
Сюзън казва: "Не се страхувай, а се ядосай!"
Благодарим ти, Сюзън. А сега, ако обичате, заповядайте обратно...
Много правдоподобно е огънала тоя ръжен...
Тръгнаха ли си? - Да, Сюзън.
Добре.
Така се оправяме ние с чудовищата.
А сега си лягай, малката.
Ще е трудно, сър. - Със сигурност.
Но аз съм мислил по въпроса, сър.
Значи си седнал да мислиш как да убиеш Дядо Прас?
Да, сър. Също и Пудинговата Патица.
Дори Смърт, сър.
Това са измислени същества.
Това е предизвикателство за мен.
Явно гледам на нещата под друг ъгъл.
Може да пропуснем оплакването за кучето на сър Джордж,
както и да те направим пълноправен член на Гилдията.
Ще мога да съм по-мрачен?
И да нося черни дрехи?
Само ако приемеш тази поръчка.
С полагаемия финес този път.
Това е сигурно, сър.
Г- н Тийтайм?
Нали не сте обмисляли наистина как да убиете Смърт?
Само през свободното ми време, сър.
Но казват, че той е безсмъртен.
Всеки си има слабост.
Мина шест часа, а той не идва.
Да тръгваме. - Защо не седнеш?
Убийците винаги закъсняват.
Защото им е в стила, нали?
Какво? Не спомена, че той е убиец.
Той е Тийтайм и плаща най-добре. Може да почакаме за добро заплащане.
Тийтайм?
Чувал съм, че е... луд.
И има смешно око.
Не се сещам, откога тук има сервитьори.
Добър вечер.
Дали да не пийнем
докато чакаме и другите членове на малката ни... група.
Сюзън, под леглото ми пак има чудовище.
Той е магьосник.
Не, не съм. Аз съм тайно тук.
Да, бе!
Просто сте някой с островърха шапка.
Г-н Синди наистина е магьосник. Ученик всъщност.
Това е брат ми Банджо, а туй е Мрежестия.
Не исках да идвам.
Г-н Синди не е радостен напоследък.
Това е и причината да се присъедини към малката ни авантюра.
Каква е работата?
Ние не вършим работа. Ние осигуряваме обслужване.
И това ще ви донесе по 10 000 долара на всеки.
Никой не каза, че ще има и магия.
Ами, аз...
Уплаши го с Гласа! - Не, само не Гласа...
Удари го по главата с ръжена! - Не с ръжена!
Това е само предупреждение, ясно?
Понеже е Прасоколеда. - Ти да не си вещица?
Все някаква съм. А ти повече няма да се навърташ тук,
или ще те покрия с одеялото. Цялото е в зайчета.
Само без зайчета... - МАХАЙ СЕ И НЕ СЕ ВРЪЩАЙ.
Не беше забавно като с предишния.
Него поне го срита между краката.
Просто заспивайте.
За катинарите... - Имаме си ключар.
- Кой е той? - Господин Браун.
Можеш да ми помогнеш с това. Тежко е.
Кой е това?
Това е брат ми Банджо.
Прави ли фокуси?
Не.
Може да вдигне двама човека за врата с всяка ръка.
Така е.
Прилича на вулкан!
Нима?
Искате да закъснеете, нали?
Така се надявах да бъдем приятели, г-н Дейв.
Наистина ме заболява да си мисля, че не съм сред приятели.
И мисля, че може да започваме.
Здравей, аз съм Вайълет...
и тази вечер съм твоята Фея на Зъбчетата.
"ФЕЯ НА ЗЪБЧЕТАТА" "Работим заедно за по-светло бъдеще"
Нищо ценно не возя, кълна се!
Само няколко чувалчета със з...
Зъби ли? Зная.
Аз съм г-н Тийтайм. Ти как се казваш?
Ърни... да, Ърни.
Качвайте се, господа. Това е моят приятел Ърни.
Той ще е нашият кочияш за тази вечер.
Остави я отзад, Банджо.
Господине, не мога да взимам други пътници...
Чарли направо ще ми смачка фасона...
Не се тревожи, тук всички сме ти приятели.
Мама казваше, че само лошите момчета удрят момичета.
Млъквай.
Тихо! Ърни не иска да слуша за нашите проблеми.
Накъде, господине? - Ти си знаеш пътя, Ърни.
Зад Невидимия Университет...
...където студентите все още се трудят в нощта преди Прасоколеда.
Направо е срамно, че си нямаме защита от радиацията.
Искате защита от радиацията ли, господин Стибънс?
Хексът ни го препоръча, но от Университета не ви е грижа
за ускорителя на атомни частици.
Затова си направихме наш собствен.
Безопасността е на първо място, нали?
Декане, видя ли какво става в КВеМ? Трябва ми съвет!
Да попитаме Професора по неопределени изследвания.
Лектора по съвременни руни? - Ами, зависи от...
Виж ти... навремето не учехме по Прасоколеда.
Това не е естествено.
Сигурно вече е безопасно.
Ковчежнико!
Ковчежнико...
А, и Деканът. Ето ви.
- Архиканцлер... - Скъпи преподаватели,
реших да си направя подарък за Прасоколеда
и да отворя банята на покойния архиканцлер Вихронрав.
Та да не ми се налага да се къпя с вас, момчета.
Нехигиенично е. Човек може да хване нещо.
Ето тук е. Пролуката е в стената.
Слушай, Ърни...
Или ще ни преведеш отвъд, или с голямо съжаление ще те убия.
Не ми е разрешено да... - Какво толкова ще стане?
Ще си загубиш работата.
Но ако не ни помогнеш, ще си загубиш живота.
Муструм, това е твърде неразумно...
На чертежите се вижда баня,
а вие се държите, сякаш влизам в стая за мъчения.
- Това е баня, направена от Скапания Тъпанар Джонсън!
Да, той си беше най-ужасният изобретател на света, Архиканцлер.
Е, не всичко негово има чудовищни дефекти.
Белачката за картофи си работи нормално.
Да нямаш предвид "Подобрения Автомат за Маникюр"?
Нали е само вода... дори Джонсън не би се оплескал с това.
Действай тогава.
Значи, само хвърляш прашеца, и той, такова, прави "зън".
Мога ли да опитам?
Дейви, глей колко е хубаво...
Ъхъ .
И сега просто караме напред, нали?
- Ами да, ама бързичко, понеже не се задържа дълго.
Много ти благодаря, Ърни. Много ти благодаря.
Колко беше скучен!
"Трябваше да убива Дядо Прас, защо отива в замъка на Феята?"
"Феята на зъбчетата. Поредната детска измислица."
"Именно. Хитро го е намислил. "
"Все отнякъде трябва да започнеш. "
"Щом завладееш малките им умове,
с Дядо Прас е свършено. "
"Това е той!"
ДА ТИ ПОМОГНА ЛИ ДА СТАНЕШ?
Да, благодаря.
Леле! Пръстите ви са ледени, господине.
ПРОЩАВАЙ ЗА ТОВА.
За какво му беше да го прави? Всичко изпълнявах!
Замалко да ме убие...
- ДА. - Винаги си нося нещо за пийване
в студените вечери. Повдига ми духа.
НАИСТИНА?
Как после да обяснявам всичко това?
МОЛЯ?
СЪЖАЛЯВАМ, НЕ ВИ СЛУШАХ.
Как да обясня, че някакъв ми е откраднал каруцата?
Ще ме уволнят!
ПОНЕ ЗА ТОВА ИМАМ ДОБРИ НОВИНИ, ЪРНЕСТ...
КАКТО И ЛОШИ НОВИНИ.
Значи съм мъртъв? - ПРАВИЛНО.
СЕГА МИ РАЗКАЖИ ЗА ТЕЗИ, КОИТО ТЕ НАПАДНАХА
И ТЕ УБИХА.
"Смърт става все по-нетърпим. "
"Изглежда се привързва към хората. Толкова глупаво. "
"Хубавото в плана на убийците е, че той не може да се намеси. "
"Но Смърт е навсякъде!"
"Не. Не съвсем... "
Чудесна работа. - Глупости, шлемове с форма на зъби...
Здравей.
Аз съм г-н Тийтайм. Ти кой си?
АЛБЪРТ... НЕЩО НЕ Е НАРЕД...
Тук си прав!
Това е отделението за митологични персонажи.
Как би могъл да умре някой от тях?
"Пудинговата Патица"
"Феята на Зъбчетата"
"Дядо Прас"
О, БОЖЕ...
"О, боже", а?
АЛБЪРТ!
МАЙ НЯМАМЕ МНОГО ВРЕМЕ.
Не знам какво очаквате да кажа, но...
Първо ще ми отговориш, после ще си бърборим.
Сега, госпожице... искам да сме приятели.
Напредваме ли, Модо? - Само кажете и пускам машината
на господин Джонсън, сър.
Прочете надписа на вратата, Ридкъли!
"В никакъв случай не отваряй тази врата!" ли?
Има си причина да бъде запечатана.
Сигурно за да държи хората настрана!
- Именно, точно така! - Предупреден си.
Хигиена, Декане! - Все още не знаем
къде отиват всички тези тръби.
Ще видим, спокойно.
Включвай горните помпи, Модо!
Или долните, ако не достигаш.
"Патентован хигиенизатор ТАЙФУН с поставка за сапун от Бергхолд Стътли Джонсън"
Може да е фея на зъбчетата, но не е единствената.
Какво друго да очакваш от замъка на Феята на Зъбчетата?
- Тръпки ме побиват само като си помисля...
- Няма нужда да мислиш. Просто прави каквото наредя.
Всички ли са тук? - До последния.
Съберете ги накуп. - Трябва да има милиони!
Г- н Браун?
Искам да отворите всяка врата, която намерите.
За какво са ни тия зъби?
Той да не вярва в Пудинговата Патица?
Или в Пясъчния човек? Феята на Зъбчетата?
Аха. Дори и в Дядо Прас.
Но след като приключим тук, дори той няма да вярва.
НАПРЕД, БИНКИ! НАПРЕД КЪМ КОСТЕНИЯ ЗАМЪК НА ДЯДО ПРАС!
Първата ми свободна Прасоколеда от хиляда години!
Без значение дали утре ще ми се мре от махмурлука...
Как може Дядо Прас да донесе всички подаръци едновременно?
- Освен ако няма много като него... - Нали винаги сте вярвали
в Дядо Прас? Ако сега не вярвате, той няма да слезе през комина.
Коминът ни е тесничък... - И подаръкът ще е дребничък,
ако не заспивате веднага.
"Скъпи Деду Прас..."
"Мрачна Омнианска стая за мъчения"
"Фигурките на жертвите се продават отделно"
А, ДА.
ХО. ХО. ХО.
Там вътре има кран с табелка "Гейзер"!
Мисля засега да не се занимаваме с него...
Това ще е... доста любопитна Прасоколеда.
Малко горчица? Така са по-вкусни.
ЯБЪЛКОВ КРЕМ...
Честно казано, това изобщо не му влиза в задълженията.
БРАДАТА НИКАК НЕ Е УДОБНА. - Поне влизате в ролята, господарю.
НО ЗАЩО ДА ВЛИЗАМ ПРЕЗ КОМИНА?
КАКЪВ СМИСЪЛ ИМА?
Традиция! Същото като с брадата е, всъщност.
Дали малките биха писали на някой, който минава през стени?
Което ми напомня, че трябва да упражните смеха си,
прощавайте за грубостта.
ХО. ХО. ХО. - Не, не и не!
Трябва да се смеете по-живо, без да се обиждате.
Трябва да е дебел, силен смях, сър.
Ей тъй.
Разбрахте ли? Все едно цяла нощ сте на шери и пудинг.
По Прасоколеда всички се тъпчат като свине.
А ТИ ОТКЪДЕ ЗНАЕШ ВСИЧКО ТОВА?
Ами, и аз бях малък навремето..
... колкото и да е странно.
От тия зъби ме побиват тръпки. - Просто продължавай...
Защо ги събираме накуп? - Не искаш да знаеш.
Само да съберем зъбите и ще офейкаме с парите.
Никой не е удрял така Банджо, откакто мамчето умря.
Строга, но справедлива си беше тя.
Ние двамата бихме могли да го издебнем и да...
Все си мисля за това стъклено око, постоянно ни наблюдава!
Като че може да прочете мислите ми...
- Той не знае какво мислиш. - Защо мислиш така?
Щото още си жив.
Тези очи са доста твърди. - Това са орехи, а не очи!
Не искам повече да ми се месите в живота!
Да знаеш, че съм те предупредил!
Предупредил?...
Проверихте ли списъка?
ЧЕСТНО КАЗАНО, НЕ РАЗБИРАМ НИЩО ОТ НЕГО.
ОБИКНОВЕНО НЕ МЕ ИНТЕРЕСУВА ДАЛИ НЯКОЙ Е БИЛ ПОСЛУШЕН ИЛИ НЕ.
ЧУВСТВАМ КАК ВЯРАТА В ДЯДО ПРАС НАМАЛЯВА...
И ТОВА МЕ ЯДОСВА. - А аз се ядосвам, че някой го е огризал.
СЪСРЕДОТОЧИ СЕ. СТРАХУВАМ СЕ, ЧЕ МОЖЕ ДА СМЕ ЗАКЪСНЕЛИ.
Никога не приемайте края, господарю. Това е моят девиз.
НО СЪС СИГУРНОСТ НЕ Е МОЯТ.
По-добре внимавай...
... защото ако Дядо Прас все пак се появи,
поради грешка във вашата магия, тогава няма да сме приятели, г-н Сидни.
Разбирам, сър.
Имате ли много приятели... г-н Сидни?
Не са малко, всъщност.
Аз пък си нямам много. Не са от най-издръжливите.
От друга страна, нямам нито един враг.
Заклинанието е едновременно опасно и безопасно.
Тоест... простичко е...
А купчината зъби ще стане доста... - Господин Тийтайм!
... опасна.
Дядо, това е Прасоколеда.
Трябва да е весел и непринуден празник, с всичките му отвеяности.
Хората искат да се веселят и да плюскат до пръсване.
Искат да се видят... с роднините.
Хората искат да се държат по човешки,
и нямат нужда от скелет на трапезата,
особено скелет с брада и възглавница под дрехите!
Питам те - защо?
АЛБЪРТ КАЗА, ЧЕ ТАКА ЩЕ ВЛЯЗА В РОЛЯТА.
Намерих си истинска работа и исках истинска Прасоколеда,
с обикновено празнуване, в дома на обикновени хора.
И сега старият цирк започва наново.
Не знам какво вършиш, но те моля веднага да си тръгнеш.
Албърт? - Леле-мале.
Господарю... не мога да мръдна.
Той е твоето джудже?
Влизайте спокойно.
Ако истинският Дядо Прас се появи, няма да има място от вас!
ТОЙ НЯМА ДА ДОЙДЕ.
А ти за какво дойде? Ако си по работа да знаеш,
че тази премяна издава ужасно лош вкус.
ДЯДО ПРАС... НЕ Е НАЛИЦЕ.
По Прасоколеда? - ДА.
- И защо? - ТОЙ Е... НЕКА ПОМИСЛЯ...
НЯМА ПОДХОДЯЩА ЧОВЕШКА ДУМА ЗА ТОВА, ЗНАЧИ НЕКА ГО НАРЕЧЕМ...
... ИЗЧЕЗНАЛ.
ДА. ИЗЧЕЗНАЛ Е.
Как може Дядо Прас да изчезне, той не е ли като теб?
Антро... - АНТРОПОМОРФНА ПЕРСОНИФИКАЦИЯ.
ДА, ТОЙ Е ДУХЪТ НА ПРАСОКОЛЕДА.
И след като го няма, ти си поел работата.
Това е извратено.
МОМИЧЕТО ПИШЕ СЪС ЗЕЛЕН ПАСТЕЛ ВЪРХУ РОЗОВА ХАРТИЯ,
С ИЗРИСУВАНА МИШКА В ЪГЪЛА.
МИШКА С РОКЛИЧКА. - Тя го направи нарочно,
за да види Дядо Прас колко е сладка.
Затова е и лошият правопис.
Но ти защо... - ПИШЕ, ЧЕ Е НА ПЕТ ГОДИНКИ.
- На седем е. По цинизъм обаче е на тридесет и пет.
Но защо си... - НО ВЯРВА В ДЯДО ПРАС, НАЛИ?
- Би повярвала във всеки, който ще й донесе кукла.
Ти обаче няма да се измъкнеш без да ми обясниш...
Ти пък какво правиш, Албърт?
Мислех, че ако се върнеш в света, ще умреш.
НО НИЕ НЕ СМЕ ТОЧНО В СВЕТА.
НАМИРАМЕ СЕ В ИЗКЛЮЧИТЕЛНО РАЗТЕГЛЕНА ДЕЙСТВИТЕЛНОСТ,
СЪЗДАДЕНА ЗА ДЯДО ПРАС.
ЗАКОНИТЕ ТУК НЕ ВАЖАТ. КАК ИНАЧЕ БИХ МОГЪЛ
ДА ОБИКОЛЯ СВЕТА ЗА ЕДНА НОЩ?
Прав е. Аз съм малкият му помощник.
Това си е професия, имам си шапка със звънче и прочее.
А ти послушна ли беше? - ТРЯБВА ДА ВЪРВИМ.
ВЕСЕЛА ПРАСОКОЛЕДА.
И... О, ДА.
ХО. ХО. ХО.
Хубаво шери е туй. - Ти наистина ли изпиваш
всички напитки, които децата оставят за Дядо Прас?
Ами че да. На него вече не му трябват, нали?
Там, където е сега... - Колко си изпил досега?
Не знам, не съм ги броил. - ЕДИН МИЛИОН, ОСЕМСТОТИН ХИЛЯДИ,
СЕДЕМСТОТИН И ШЕСТ. СЪЩО ШЕЙСЕТ И ОСЕМ ХИЛЯДИ,
ТРИСТА И ДЕВЕТНАЙСЕТ СВИНСКИ ПАЯ,
КАКТО И ЕДНА РЯПА. - Да, заприлича ми на пай.
Всичко ми прилича на пай вече... - Защо го правиш?!
СЪЖАЛЯВАМ, НО НЕ МОГА ДА ТИ КАЖА.
ВЪПРЕКИ ЧЕ МЕ ВИДЯ, ТОВА НЕ ТЕ ЗАСЯГА.
Не ме засяга ли? Как смееш...
ИСКАШЕ ДА СИ НОРМАЛНА.
ЛЕКА НОЩ, ВНУЧКЕ.
Приятни сънища, моите със сигурност ще са.
Намерих много врати, дано тази свърши работа.
Не тази стая търсех.
Тук има само зъби. Продължавайте, г-н Браун.
Сюзън ще се опита да разнищи тая работа.
УЖАС. - Особено след като й казахте
да не се бърка.
МИСЛИШ ЛИ? - Ами да.
ГОРКИЯТ АЗ, КОЛКО МНОГО ИМАМ ДА УЧА ЗА ХОРАТА.
Знам ли... - ЩЕ НИ ОТНЕМЕ МНОГО ВРЕМЕ
ДА ЗАМЕСВАМЕ ЧОВЕК В ЦЯЛАТА РАБОТА.
ЗАТОВА ИЗРИЧНО Й ЗАБРАНИХ ДА СЕ НАБЪРКВА.
Да, така си беше.
ПЪК И БИ БИЛО ПРОТИВ ПРАВИЛАТА. - Голям срам би паднал,
щото тя обича да нарушава правилата. - ВЕЧЕ МИ ХРУМНА,
НО РЕШИХ ДА СИ ЗАМЪЛЧА.
ИМАМЕ МНОГО ЗА ВЪРШЕНЕ. ТРЯБВА ДА ИЗПЪЛНИМ
ЗАДЪЛЖЕНИЯТА НА ДЯДО ПРАС.
Да не би да е сторил нещо на истинския Дядо Прас?
Бинки.
"Можем ли да я отстраним?" "О, да. Тя е предимно човек."
"Чудесно. Сега ще се върнем ли към управлението на Вселената?"
"Да сме сигурни че гравитацията работи, и че атомите се въртят."
"Да. Когато не остане и частица вяра на Диска."
"А Дядо Прас е едва началото..."
Какво търсиш, Муструм?
При вида на куп къпещи се хора, баща ми винаги повтаряше,
че Гнома на брадавиците обикаля с чувала си.
Модо! Някакви следи от Гнома на брадавиците?
"Не забравяй следите от сажди,
упражнявай се върху смеха,
възглавница."
Добре дошла у дома, Сюзън. Забави се.
Не обичам семейните сбирки.
Пясъчния човек... Пудинговата патица...
Феята на Зъбчетата.
"Дядо Прас"
Дядо, какво си сторил?
ВЪЗГЛАВНИЦАТА ОЩЕ МИ Е НЕУДОБНА.
Отлично се справяте, господарю. Дебел сте, оставяте следи по килима,
има следи от шейна по покривите, хората трябва да повярват!
МИСЛИШ ЛИ? - Разбира се.
Само напомням: останете си с "Хо-хо-хо",
няма нужда от "Здравейте, мимолетни смъртни!"
ТОЛКОВА МНОГО КОМИНИ... ЩЕ Е ДАЛЕЧ ПО-БЪРЗО БЕЗ ВЪЗГЛАВНИЦАТА.
Ако искаме Сюзън да има достатъчно време,
малките сополивци ще трябва да повярват във Вас!
Тоест, в Дядо Прас.
Затова трябва да влезете в ролята.
Хубаво ще е да се появим пред публика, та да видят повечко деца.
ОБИКНОВЕНО ТОВА НЕ МИ СЕ НАЛАГА.
Да, ама Дядо Прас си е знаменитост, господарю.
Сериозно, едно появяване пред хора ще е по-добро
от сума спускания в комина. - НАИСТИНА?
Пък и знам точното място.
Добре ли вървят печалбите? - Да, г-н Кръмли.
Чудесно.
ДА ВЪРВИМ, ПРАСЕТА!
НЕ ЗНАМ ДАЛИ ЗАБЕЛЯЗА ИГРАТА НА ДУМИ, АЛБЪРТ.
Хо-хо-хо, сър.
Спрете ги, махнете ги! Плашат дечицата!
- Гледай какви бивни! - Ей, онова там се изпишка!
Кампанията за равни права не ме съсипа, но това ще успее!
Край! Нямам нищо против миризмата и мокрите панталони,
но с това няма да се примирявам!
Нищо не е както трябва!
Какво става тук?
Казвай!
Ти пък кой си? - Викай ми Чичо Фрас.
Ти не си никакво джудже. - Позна, аз съм малка фея.
Сега си трай.
А ТИ КАКВО ИСКАШ ЗА ПРАСОКОЛЕДА, МАЛКО ЧОВЕЧЕ?
Автобиографии - на момента записват всичко случващо се с теб.
Знам, нали съм живяла тук. Но не мога да прочета това,
буквите са странни. - Значи сега ще търсиш съвет
в сферата на окултната мъдрост.
Предполагам, че не мога да поискам малко дробчета?
Какъв си ти? Джебчия някакъв? - Не би трябвало да ме виждате.
Аз съм магьосник,
виждам всичко, което съществува.
Какво носиш в тая торба? - Не искате да го правите, господине.
Да бе... какво търсиш тук, момко? - Ами, нали знаете Феята на Зъбчетата,
в един бизнес сме. - Тоест, крадеш разни неща?
Не точно взимам, всъщност нося.
Хубави нови зъби? - Брадавици.
Ти си оня...
Видях как прасето ви се изпишка.
СЕРИОЗНО?... ХУБАВО. - Също пусна адски голямо...
КАКВО ИСКАШ ЗА ПРАСОКОЛЕДА? - Тя иска ...
Искам армия. И голям замък с подвижен мост, и меч.
Тук тя трябва да Ви благодари.
СИГУРЕН ЛИ СИ? ОБИКНОВЕНО НИКОЙ НЕ МИ БЛАГОДАРИ.
Трябва да благодари на Дядо Прас, в случая - на Вас!
Прощавай. - ДА, РАЗБИРА СЕ.
ТРЯБВА ДА МИ БЛАГОДАРИШ. - Благодаря.
И БЪДИ ПОСЛУШНА. ТОВА Е ЧАСТ ОТ СДЕЛКАТА.
Разбира се. - ЗНАЧИ СЕ ДОГОВОРИХМЕ.
Брадавици, а? - Ще ми се да знаех защо.
Значи не знаеш? - Не. Изведнъж се събудих,
и вече бях Гном на брадавиците. - Странно.
Все едно, виж каква чудна баня.
Има си и кошче за ноктите. - За ноктите ли?
Човек трябва да внимава. Щом вземеш нечий нокът, коса или зъб,
можеш да го омагьосаш. - Деца по света,
пригответе се да мислите по команда.
Г-н Сидни?
Време е да видим колко Ви бива в магиите.
Не можете да й дадете меч, опасно е!
ВСЕ ПАК Е МЕЧ, ЗА ТОВА Е СЪЗДАДЕН.
Но тя е още малко дете!
С ОБРАЗОВАТЕЛНА ЦЕЛ Е. - Ами ако се пореже?!
ЩЕ НАУЧИ ВАЖЕН УРОК В ЖИВОТА.
НИМА?... Е, ДОБРЕ. НЯМА ДА СПОРЯ.
И няма нужда от останалите подаръци. Нали е момиче!
Пък и не мога да си позволя всичко това.
МИСЛЕХ, ЧЕ Й ГИ ПОДАРЯВАМ.
Наистина? - Наистина?
Глупаци, та това е стока! Не можете ей тъй да я раздавате!
Смисълът на празника не е да се раздават подаръци...
Тоест, това е, но нещата първо трябва да са закупени.
Тоест всичко това е безплатно?
Ами... така изглежда...
Май схванах... туй е някакъв голям, изкуствен мозък, а?
Може и така да се каже. Все пак Хексът не мисли наистина,
само така изглежда на пръв поглед.
Значи се прави че мисли, но това е само преструвка?
Ами да. - Като с всички останали, значи.
Сетих се за нещо.
Този малък приятел е Гнома на брадавиците.
Тази нощ просто започнал да съществува.
Вълшебна нощ, наистина.
Гнома на брадавиците?!
Не е по-откачено от обичайното, нали?
Все пак, съществува Фея на Зъбчетата.
Чудя се защо има бог на виното, а няма бог на махмурлука.
Някой чува ли...? - Какво има, Архиканцлер?
Имаше нещо такова...
Като много малки звънчета. - Нищо не съм чул, Архиканцлер.
Все едно... никога досега не бях виждал Гном на брадавиците.
И аз самият не бях чувал за себе си досега.
А аз съм си аз!
Ами, да видим какво ще каже Хекса. - Браво на теб.
"Не дърпай!"
Удивително...
Ще ми се да я разнищим тая работа...
Това изобщо не е правилно. Всички знаят, че той е веселият старец,
който носи подаръци на децата.
Ама не винаги е бил весел. Нали знаеш как е...
- Как? - Ами, промяна в кариерата.
Дори боговете се нагаждат към времето.
Дядо Прас най-вероятно е бил обикновен зимен бог,
за кого проливат кръв по снега, та да изгрее слънцето.
Значи трябва да се пролее кръв, за да изгрее слънцето?
Започва се с жертвоприношение, убиват някакво голямо диво животно.
Много фолклорно и... мистично.
Но това не било достатъчно. Убивали най-силните си воини
за да дадат живот на слънцето след дългия мрак.
И от вярата им се появил Дядо Прас.
- А после? - После някой умник се сетил,
че слънцето си изгрява така или иначе.
Защо им трябвали друидите?
Вярата секнала, и Дядо Прас си затърсил нова работа.
Значи е започнал с жертвите, помагащи на слънцето да изгрее?
- Именно. - А сега ни носи подаръци.
Бива си я вечерта, уважаеми. Аз съм ефрейтор Нобс от Стражата,
а туй е редови стражник Визит.
Искам да го арестувате!
- Кого да арестуваме, сър? - Дядо Прас!
- По какви обвинения? - Седи си най-нагло
и раздава подаръци!
Момент да се разберем, нали той трябва да прави именно това?
Но този е мошеник!
И аз това си мислех. Стои две седмици в магазинче в Анкх-Морпорк.
А уж трябва да е зает по това време.
Но не е този Дядо Прас, когото обикновено наемаме!
Значи не е истинският мошеник? - Именно!
Не!
Значи да арестуваме Дядо Прас? - Да!
По Прасоколеда? - Да!
Задето раздава подаръци?
Пред всички тия деца? - Да!
Сигурен ли сте?
Да не намеквате, че ще изглежда... зле?
Никак няма да е хубаво.
Не може ли да го направите по-безшумно?
Ами да, прав сте.
Безшумно. Можем да опитаме.
Ще съм ви много благодарен.
В Омния наричаме този празник Постите на свети Осори.
Не е повод за суеверия и меркантилност.
Всяка Прасоколеда си окачах чорапче.
Единственото, което намерих вътре, бе изповръщаното от баща ми.
Отивам при него.
Изглежда от някъде се появяват тавмични струи магия.
Като че някой поражда внезапни потоци вяра.
ОБИЧАМ ИЗРАЖЕНИЕТО НА МАЛКИТЕ ИМ ЛИЧИЦА.
Да... нещо средно между страх и почит.
Все едно ей сега ще ревнат или ще се подмокрят.
ТОЧНО. ЕТО ТОВА ВЕЧЕ Е ВЯРА.
СЛЕДВАЩИЯТ. А ТИ КАК СЕ КАЗВАШ, МАЛКО...
... СЪЗДАНИЕ?
Ноби Нобс, Дядо Прас. - ТИ БЕШЕ ЛИ ПОСЛУШНО МО...
... ПОСЛУШНО ДЖУ... ГНО... ПОСЛУШЕН ИНДИВИД?
Да.
Защо не се получава? - Тебеширът не беше хубав...
Когато натрупвахме... онези... - Само това ли е проблемът?
Ами...
- Ами заклинанието? - О, то ще е вечно. Простичко е.
Елементарна промяна в състоянието... породена от...
Радвам се, г-н Сидни. Защото ако магията ви не проработи,
ще ви се сторя много неприятен.
Какво се случи? Отвратително! Това е идолопоклонничество!
Това е марков "Бърли и Силен-в-ръката", с двоен спусък и тройно укрепена рама,
с дъбов приклад и...
сребърни инкрустации.
Няма ли да арестуваме самозванеца?
Чуждестранен глупак. Не разбираш смисъла на Прасоколеда!
ТОВА МИНА ДОСТА ДОБРЕ, НАЛИ? - Да, господарю.
И МАЙ МУ ХВАНАХ ЦАКАТА НА СМЕХА. ХО. ХО. ХО.
Да, господарю. Много весело.
До утре сутрин всички ще вярват. - ДАНО ДА ВЯРВАТ,
ИНАЧЕ НЯМА ДА ИМА НИКАКВА СУТРИН.
Значи Дядо Прас трябва да е жив, за да изгрее слънцето?
Именно.
Ами ако е мъртъв?
А уж това щеше да е големият Ви успех.
Това е той!
Жалко, нали?
Хубави светлинки.
Радвай се, Банджо.
Събуди се! Трябва да намериш Дядо Прас!
Той е в Костения замък...
Ама ти не си Дядо Прас.
Сигурно има хиляди такива.
Какво е всичко това?
Просто хартия. - Това са нотариални актове.
И са по-ценни от парите. - Значи, ако ги свием... наши ли стават?
Шегуваш ли се?
Хубаво. Да се изнасяме.
Няма да му липсват няколко...
Господа...
Ние тъкмо... щяхме...
Да съберем тия неща.
Знам какво казват хората. Че убивам, щом зърна някого.
И наистина бих Ви убил, вместо да Ви гледам, г-н Лилиуайт.
Мислите, че Банджо ще Ви помогне.
Винаги е помагал, нали? Но сега той е мой приятел.
Банджо е простодушен като дете. Не ме принуждавайте.
Помогни му, Банджо. Нямам нужда от това.
За какво са ми пари, след като се натъкнах на нещо далеч по-...
... любопитно.
Албърт...
Дядо Прас едва ли е някой, който сам си свива.
Пусни го.
Власт. Покори детето отвътре, и то ще ти даде дори зъбите си.
А в тази кула ще намерим някой, който ще използва зъбите, за да...
... за да покоря света.
Значи, взимаме парите и се махаме? - Не бъди толкова тъп!
Татко?
Вижте... не е каквото си мислите.
Напротив.
Господин Браун, остана ви още една врата.
Намерете тайната стая на Феята, и после...
... представете си какво мога да направя с вярата на децата.
Добре ли си?
Ще ми се да пукна...
Току-виж си извадил късмет.
Главата ми... - Ти ли си Дядо Прас?
Зле ми е... намира ли ти се лед?
ДЪЛГЪТ НИ ЗОВЕ. - Да, ама кой. Този или онзи?
Честита Прасоколеда на всички!