СЕМЕЙСТВО СОПРАНО
Щастливия скитник
Студентите в колежа Браун наброяват само 6 000 души.
Представители на всички щати и на повече от 60 страни по света.
Приемът е изключително селективен.
Всички училищни и извънучилищни дейности трябва да са на ниво.
Не оставяйте нищо на шанса.
Здрасти, приятел.
Дейви.
Видях жена ти сама. Помислих, че си в заведението.
Не тази вечер. Имах много досаден клиент.
Половин час не може да реши
дали да вземе футболна топка от 20 или от 22 долара.
На теб кой ти харесва?
Този от Бодуин звучи най-добре.
Не, имам предвид мача тази вечер.
Хо, хо, хо!
Искате да бъдете сами?
Видях масата със закуските. Знаех, че ще сте наоколо.
Кой ме въвлече в това?
Шармейн знае, че с твоите пасти дъщеря й ще влезе навсякъде.
-Засега ги яде само портиера. -Това е добра кариера за една дама.
Да ти го начукам.
-Отивам да ти изям сладкиша. -Казах ли вече ''да ти го начукам''?
Много е вкусно, Арти. Добре, че не ядох тази вечер.
Благодаря, Дейви. Хубаво е, когато приятелите ти те оценяват.
Чувствителният готвач.
-Всички ли свършиха, Ерик? -Предполагам.
Тате, ще ми дадеш ли 20 долара?
-Какво ще кажеш? -Не си мисли, че ще чуеш:
''Тате, много ти благодаря, че дойде с мен на това важно събитие.''
-Как си, Ерик? -Добре, г-н Сопрано.
-Искаш ли нещо за ядене? -Не, ние отиваме в кафето.
В колежа Браун ли искаш да идеш?
Да, добро училище. Но няма да има нищо за чукане.
-Ей, с тази уста ядеш. -Прав е.
Ще отиде където каже майка му, както е направил баща му.
И ти ли?
Тези бяха като Джо Намат и Уили Титъл.
Да, чувал съм.
А сега приличат на Фил Донахю и Алън Алда.
Едно птиче
ми каза, че си взел играта от чичо си.
Голямата игра.
-Птиче? -Да.
В песента се пее:
''Не вярвай на слуховете и на половината неща, които виждаш.''
Познаваш ме. Играя по малко.
По малко?
Забрави. Тази игра не е за теб.
Не, просто си мислех, че ще е страхотно преживяване.
Дейвид, ти си добро момче и аз те харесвам.
Повярвай ми, тази игра не е за теб. Не искам да пострадаш.
Те хвърлят големи пари.
-Знаеш ли колко бандажи продавам? -Няма да стигнат за тази игра.
Забрави.
Ела. Да видим какво ще каже този от колежа Бъкнел.
Искаш ли да ми кажеш за какво мислиш?
Едва ли искаш да знаеш.
Искаш да знаеш какво мисля? Сериозно?
Искам да направя лицето ти на кайма.
Добре.
Аз не съм...
Не се притеснявай.
Знам, че счупих масичката ти за кафе...
Това няма да се повтори.
Попита ме, отговорих ти.
-Искаш да ме смелиш от бой. -Не точно.
Просто описвам как се чувствам.
Като ме направиш на кайма, ще се почувстваш ли по-добре?
Това женско нещо ли е?
Попиота ме как се чувствам. Аз ти казах.
Сега ще ме измъчваш ли?
Не знам на кого съм ядосан. Просто съм ядосан.
Защо въобще съм тук? Дори те молих да се върна.
Държа света за топките, а се чувствам като пълен неудачник.
Кой те кара да се чувстваш така? Майка ти?
Моля те, достатъчно енергия изхабихме за това.
Всичко и всички.
Виждам някой, който се шляе по улицата и няма никакви грижи.
Знаеш, те винаги подсвиркват като някакви щастливи скитници.
Искам ми се да отида и да му прережа гърлото.
Да го хвана и да го смеля без никаква причина.
Защо трябва да ми пука, ако няма никакви грижи?
Трябва да му кажа: ''Браво на теб.''
-Да се върнем на смляното ми лице. -Господи.
Не, това свързва всичко.
Добре. Понякога не ми харесва, че ме превръщаш в жертва.
Това е.
Карам те да се чувстваш като жертва?
Да.
Спомни си първия път, когато дойдох, казах ти,
че уважавам мъжете като Гари Купър, силният, мълчалив тип.
Че днешните американци само се оплакват.
Скапани нещастници. Да го духат!
Сега съм един от тях, пациент.
Родителите са ти отнели радостта от живота.
Видя ли? Правиш същото.
Каза, че не си Щастливия странник.
По-скоро съм един от тях,
отколкото един от кретените, които виждам да идват в този офис!
Престани с физиономиите. Какво имаш?
Фул с три осмици. Дева Мария!
Дева Мария ли? По-скоро дядо Мраз!
-Цепи ли? -Два пъти.
Ето. И да ги изхарчиш в ресторанта ми.
Един жетон? С това и сандвич в Макдоналдс не мога да си купя!
-Трябва да вървя. -Хайде, още един час.
Не мога. Шармейн ще ми сложи топките в менюто за утре.
-Осребри ме. -Вижте колко пари!
-Рич, ще ми дадеш ли още хиляда? -Само трима сме.
Вито ще играе, нали?
Че къде да ходя? Трябва само да вдигнем мизата.
Дължиш ми вече седем хиляди.
Само толкова? Ще ги изкарам от Вито за един час.
Дай на това магаре още хиляда.
Е, песента ни е готова.
Гудрен?
Медоу?
Искам да говоря с теб.
Наистина звучи добре. Знам, че си разочарована.
Когато се явих на проба, аз писах, че искам соло.
Това е последният ви шанс за ''Нощта на кабарето''.
Гудрен никога не е била солистка. Искам да дам възможност на всички.
Г-жо Гаетано, на втората година аз пях в ''Жената Паяк''.
Сега е по-важно заради колежа.
-Съгласен ли си? -А имам ли избор?
Да, можеш да продължиш да управляваш играта.
Знаеш, че съм под домашен арест, хубавецо.
Тогава бъди щастлив.
Тъй или иначе, играта на баровците става моя.
Баща ти и аз започнахме тази игра преди 30 години.
Един ден си говорихме за това, как печелят компаниите
за кредитни карти.
На тях не им пука какво си купил, стига да не го плащаш наведнъж.
Те те изстискват, а ти им благодариш, че са ти дали карта.
По-добре да те изстискат, отколкото да плащаш наведнъж.
Има един определен тип играч.
Затова я наричаме играта на баровците.
На брат ми Джони му сечеше пипето.
Да, бе. Затова ни остави само един чувал с боб.
Не се чуваш какво говориш.
Баща ти остави на Ливия пачка, с която може да се задуши слон.
Аз ли да ти казвам?
Тя е като жената с шунката, която плаче, защото си няма хляб.
Моля те. Вече няма такива като Джони.
Още повече той плащаше разноските по чичо ти Ерколе, мир на праха му.
Това не беше шега работа.
Кой? Кой, по дяволите, е този Екле?
Мислиш, че знаеш всичко.
Някой са толкова изостанали, че им се струва, че водят.
Това не беше лошо. Та кой е Екле?
Ерколе. Да говорим за нещо друго.
Не, ти започна. Кой е той?
Не го познаваш. Много вода изтече.
Баща ти и аз го гледахме.
Нямам време за тези неща.
Той беше средният брат, между мен и баща ти.
Казваше се Ерколе.
Беше кръстен на Херкулес, на моя дядо.
Какво искаш да кажеш?
-Имам още един чичо? -Загря най-накрая.
Да, имахме брат, за когото ти не знаеш, защото той беше...
Тогава беше различно.
Родителите ни не говореха английски...
и не можеха да се грижат за него.
Но Бог да благослови баба ти.
Тя ходи по всички домове в този шибан щат,
докато накрая намери един, в който да се грижат за него.
Искаш да кажеш, че е бил малоумен?
Я върви се шибай!
Просто беше бавен.
Беше силен като бик и красив като Джордж Рафт.
Ако беше станало днес, щяха да го научат на всичко.
Да му намерят работа.
Тогава не разбираха тези неща.
Господи.
-Какво сме си мислели? -Невероятно.
Спомням си, че майка ми и баща ми се караха за... Не знам.
Тя все говореше за смахнатия му брат.
Мислех, че говори за теб.
Как ме изненада. Кога почина той?
Малко преди баща ти.
Миналото си е минало. Сега е настоящето.
Да поговорим за играта. Колко ще получа?
-Не знам. Десет процента. -Двайсет.
Петнайсет.
Обади се на приятелите си. Кажи им, че ще има игра.
Мога ли да ви помогна с нещо?
Да, искам да си купя лодка с три мотора.
-Какво? -Хлапе,
виждаш ме тук всяка седмица. Кога ще престанеш да питаш?
Ей, Рич!
-Проблем ли има? -Строявам момчето ти.
Както казва сводникът на курвите си:
''Нека продължават да идват.''
Рич, има две стотачки по-малко. Ще ти ги дам следващата седмица.
Не е проблем. Просто се натрупаха някои неща.
Платих втората вноска на къщата и не си прецених бюджета.
-Това не е хубаво, Дейви. -Малко затруднение.
Разликата се прибавя към основната сума.
-Знаеш го. -Да, разбирам.
Не го приемай лично,
но не искам да те виждам на моите игри докато не се издължиш.
Недей така, Рич. Това не е необходимо.
Мислиш, че съм се родил преди десет минути?
Щом някой ти даде тънък плик, това е само началото.
Нищо лично.
-Това е просто... -Знам.
Малко затруднение.
-Какво е това? -Бразилска червеноперка.
-Мирише ли на риба? -Това е риба.
Знаеш какво имам предвид. Дай да я помириша.
-Искате ли нещо? -Сложи ми достатъчно за 15 души.
Искам и пет кила скариди.
Ще се разиграват сериозни пари. Те не си играят на дребно.
Копелетата могат да играят по два дни без прекъсване.
Почнете ли работа, няма да си ходите докато играта не свърши,
и онова място не лъсне като операционна.
Искаш да кажеш, че ще сме чистачи?
-Какво правиш? -Нещо не е както трябва.
Видях, че си сложи пръста на кантара.
-Не съм. -Това го прави на бабичките.
Не съм си слагал пръста на кантара.
Не мога да повярвам.
Къде отиваш? Увий го!
-Щях да го... -Какво? Да ме ограбиш?
Да, ще сервирате пиенето, ще изпразвате пепелниците.
Това ми напомня за нещо.
Каквото и да правите, не заговаряйте Силвио.
Когато играе на покер, откача.
Един път беше влязъл с 50 бона. Кихна и Фрици му каза ''наздраве''.
Фрици Несте от Хоубокън?
-Да, познаваш ли го? -Не.
Тогава ме остави да свърша. Значи Фрици казва ''наздраве''.
Силвио помисли, че му е казал нещо друго.
И през останалото време обвиняваше Фрици за това, че губи.
-Какво може да му се е чуло? -Ти слушаш ли ме?
Той е откачалка. Кой знае?
Ето.
Не съм си слагал пръста на кантара.
Сложете това в багажника, за да не умирише колата.
Платете за рибата.
Този на сериозно ли се взима? Ние да не сме му слуги?
Хайде, да се махаме оттук.
Искаме стаята с печката и хладилника.
Този тип стаи са заети от клиенти, които си плащат.
Искаме и двете съседни стаи. Можем да останем за повече дни.
-Вие ще съсипете това място. -Баща ти е виновен.
Той сключи сделката.
Искаме тоалетните да миришат на хубаво.
И аз за нищо ли да работя?
Правила ли си му свирка?
Като го подхвана, чак шапчицата му се върти.
Права ли съм?
Не ми се отваряй.
Какво има?
Книжката и талона.
А какво ще кажеш за това?
-Нося жилетка. -Така ли?
Тогава ще те прострелям в топките.
Ти си откачено копеле.
Дани!
-Как е семейството? -Добре е, Поли.
Трябваше да преместим баща ми в един друг старчески...
Аз си имам свои проблеми.
Колко пъти ти се връзвам вече?
Ето.
Слушай. Направи ми услуга.
Не искаме твоите приятели
да закачат туристи или гостите на хотела.
Ако чуем нещо, трябва да дойдем.
Отивай да играеш на стражари и апаши.
Майк.
-Ей, Майк. -Мат, Тони те вика.
-Да, Т. -Тони. Взе ли пури ''Маканудос''?
-Да, искаш ли? -Дай на мен и на д-р Фрайд.
Господа? Франк?
Да, влизам.
Аз също.
Четиристотин за теб, Силвио.
-Колко има долу? -Около 2 400.
-Още е рано да се рискува. -Докторе?
Плащам.
-Искате ли по една ''Маканудос''? -Давай, разходи се.
Не му давай да те изплаши. Той не е злобно копеле.
Той е невероятно злобно копеле.
Ей, председателят на борда, виж си картите.
Четиристотин за теб, Джон.
Шекспир влезе в правия път. Поли няма нищо както обикновено.
Докторът може и да е завъртял един флош.
Сложи чиниите между всеки играч. Сложи от тези неща в тях.
Не давай пиене на никой, освен ако не поискат, разбра ли?
Чух, че Тони Сопрано е тук. Аз съм негов приятел.
-Познавам ли ви? -Да, познаваш ме.
Притежавам спортния магазин ''Ремзи''.
-Дейви, какво правиш тук? -Просто минавах.
Реших да се отбия и да кажа здрасти.
-Чудно местенце си имате. -Да, малкият ''Тадж Махал''.
-Чу ли децата? -Още по-лошо, заведе ме на пиесата.
Не искам да чувам повече тази песен.
Единствената проява на Ерик в изкуствата.
Това изпълнение ще му даде точки за колежа.
-Какво играете? -Покер. Седем карти.
-Това Франк Синатра младши ли е? -Да.
Приятел е на чичо ми.
Това наистина е баровска игра.
-Е, какво ще кажеш? -Има известна прилика.
Не, за играта. Ще мога ли да им се опъна?
Дейви, тази игра не е за теб.
Кога ще ми се отвори пак такава възможност?
-Нека седна веднъж. -Не върша бизнес с приятели.
Разбираш ме.
Да им показвам ли снимката ти от абитуриентския бал?
Оценявам позицията ти, Тони, но вече съм голямо момче.
-Колко имаш? -Не очаквах, че ще играя.
Трябват ти 5 бона само за да седнеш.
Ще ми дадеш ли краткосрочен заем?
Не казвай краткосрочен, ако не го мислиш.
Шегата настрана.
-Разбираш ли ме? -Да.
Аз съм бизнесмен.
-Кристофър, това е Дейвид Скатино. -Как си?
Дай му пет хилядарки. На добър час.
Направете място. Идва свежа кръв.
Правят ли се пари от спортните стоки?
Да, обаче
''Найк'' си имат магазини, НБА също, това ти изяжда част от приходите.
Това е само временно. Имам идеи за следващата година.
Дейви, питай доктора каква му е специалността.
-Ерекции. -Нека той го пита.
-Сериозно? -Протези за пениси.
-Ей, докторе... -Моля те, чувал съм всички шеги.
Прав е. Шеста улица, пристигаме.
Никаква помощ.
Пълно е с мистерии.
Млъкни и раздавай.
Девятка пика, благодаря.
Шестица спатия.
Вземи метла и измети боклуците, особено под Силвио.
-Какъв е залогът? -Осемстотин.
-Какво може да имаш? -Невероятен късмет.
Ти ли ми го казваш?
-Ще залагаш ли? -Не ме пришпорвай.
Цяла вечер го правиш.
-Той толкова не е учил в училище. -Залогът не е за теб.
Добре. Дилърът контролира играта.
Имаш ли нещо против? Господи, ще млъкнеш ли някога?
И духай пушека някъде другаде!
-Какво правиш, бе? -По-спокойно.
Аз си пържа мозъка тук, а този се прави на Пепеляшка!
Разкарай се!
Опитвах се да помета сиренето.
-Защо сега? Остави го. -Не знам, просто...
Какво? Къде ги намери тези скапани идиоти?
Къде?
Той мете сиренето, опитвам се да...
Остави сиренето там! Обичам да имам сирене в краката си.
Слагам си го в чорапите през нощта,
за да миришат като оная работа на сестра ти!
Разбра ли? Остави скапаното сирене на мястото му!
Ето ти. Ето. Чисти!
Весели се.
Защо не отидеш да лекуваш някоя пишка?
Докторе, чувал ли си за Виагра?
Не се отказва скапанякът.
Мислят да пуснат един контейнер до ''Титаник'', за да го изправят.
-Много добре. -А така.
Без скрупули.
Последна карта, автоматични хиляда и двеста.
Поповете управляват.
Отказвам се.
-Вратата е отворена, д-р Фрайд. -Отказвам се.
-Дейвид? -Отказва се.
Залагам. Хиляда и двеста.
Ще платя, ти нямаш нищо.
Мога ли да им ги взема?
Вдигам с хиляда и двеста.
Трябваше да се откажеш.
Нямаш нищо и сега ще загубиш още един залог.
Мамка му.
-Да ги видим, момчета. -Тройка.
Три двойки.
Плачи. Три красиви попа.
-Флош. -Скапаняк.
Прецака ме. Какво й баеше на тази ръка?
Парите са си негови, ще прави каквото иска.
И на теб да ти го начукам.
Трябваше да си остана при гаджето тази вечер.
Ей, метачът на сирене, дай нещо за ядене.
-Толкова съм ядосана. -Добро утро.
Хънтър се обади и каза, че Рейчъл са я приели в Уеслиън.
-А ти не го очакваше? -Не.
Помисли. Виждала ли си майка й?
Моля те. Аз съм по-черна от майка й.
Трябваше да го споменеш в молбата си.
-Колко е часът? -Почти 9.
-Как върви? -По-бавно.
Виж дали искат да пуснем щорите.
Искате ли още кафе?
Да, Тони, ще сложиш малко ликьор в моето?
-Искате ли да пуснем щорите? -Това игра ли е?
Този е смешник.
Да пуснем щорите...
Значи да признаеш, че губиш и да си тръгнеш.
-Аз ли? Не. -Добре, цепи.
-Заповядай. -Благодаря, Френсис.
Играя.
-Колко ни дължи? -Около 45 хиляди.
Взе десет докато ти спеше.
Каза, че си му разрешил.
Иди да отвориш.
Каква славна група.
Джони Сак! Сигурно са пускали безплатно в тунела.
Как очакваш да направиш пари с този стиснатия?
Как влезе тук?
Също като теб. През входната врата.
-Здрасти, Рич. -Здрасти, Рич?
Имам хубава сьомга.
-Голям куражлия се извъди. -Какво съм направил?
Трябва да те пробода в окото.
-Стига, Рич. -Махни се от мен,
-иначе ще те гръмна. -Не ме заплашвай, Ричи.
Да не те заплашвам? Аз съм се надървил за теб.
Само ми дай причина.
Не ме карай да те правя за смях. Излез, искам да говорим.
Кристофър, дай на всички по питие. Веднага се връщам.
Аз бях дотук.
Стига, Франк, докторе, седнете.
Това е недоразумение, нали?
Не, Тони, приключих. Ще се разплатим следващия път.
-Поздрави чичо си. -Поне закусете.
Не, имам билети за мача между Руелес и Харис довечера.
Мат, благодаря много. Ето един за приятеля ти.
Оправи ми сметката.
Благодаря, г-н Синатра.
Забраних му да идва при мен, а той идва тук и ми се прави на отворен!
На това ли се дължи неуважението ти?
-Щеше ли да постъпиш другояче? -Прав си.
Писна ми от тези надувки и аз не съм единственият.
Така ли? Ако някой иска да предприеме нещо...
Стига, Тони. Не ставай толкова драматичен.
Казвам само, че се държиш все едно си в различен бизнес.
Изпрати този нещастник навън, за да поговоря с него.
Не.
Разбираш ли, че това тъпо копеле ми дължи осем хилядарки?
А има пари да играе тук?
Пусни го да ми даде парите.
Върви си. Това няма да се случи с един от моите играчи.
Всичко наред ли е?
Ама как се беше ядосал.
Ще те оставя да преспиш един ден.
После ставаш и ми донасяш моите 45 000.
Няма проблем.
-Какво ще кажеш за късмета му? -Я си затваряй устата?
Една сауна ще ми се отрази добре. Искаш ли да идем?
Ако не ми върнеш всичко наведнъж,
всяка събота ще пращам човек при теб за пет процента лихва.
Ако и тях нямаш, ще ги прибавям към основната сума.
Разбираш ли ме?
Слушай, Тони, в началото ми вървеше.
Трябваше да си тръгна тогава.
Така и не ми каза какво е станало с детето ти в Бодуин.
Какво?
Как се е представила дъщеря ти в Бодуин.
Искаш ли нещо друго?
Не.
Тони, обидих ли те с нещо?
Два дни.
-Как сме? -На печалба.
Около 80 хиляди, като махнем разходите.
Две хиляди излязоха от моя джоб.
Приятели?
Можете ли да повярвате? Управляваме баровската игра.
Силвио, помниш ли как гледахме през процепа на вратата,
когато старецът ми и Джуниър въртяха играта?
Да, спомням си.
Джуниър ни гонеше чак до улицата.
Баровската игра.
По-тихо! Имате ли нещо против?
Опитвам се да спя. Работил съм цяла нощ.
-Как я караш, Ерик? -Добре.
-Добре се получава. -Благодаря.
-Сега събуди ли се? -Да.
-Добре. Затвори вратата. -Ей!
-Къде е майка ти? -До магазина.
Леля Барбара се обади. Бащата на чичо Том е починал.
Чакай, чакай. Том старши?
-Кога? -Не знам.
-Как е станало? -Не знам.
Той идва тук всяка Коледа. Не си попитала?
Като каже някой: ''Джо умря'', нормалните хора питат: ''Как?''
Господи.
Изведнъж духва силен вятър и го събаря от покрива.
Заради една сателитна чиния.
Това е много тъжно.
Да.
-На колко години? -65.
Цял живот е работил, грижел се е за семейството си.
Един след като се пенсионира, един ден...
Нелепо.
Карлос Кастанеда е казал:
''Живей всеки момент все едно ти е последният на земята.''
Кой ти слуша боксьорите?
С изключение на Али. Той беше мъдър.
Е, поне Том старши вече не е Щастливия скитник.
Какво значи това?
Получил си е заслуженото. Няма нужда да го биеш.
Присъединил се е към редиците на нещастните.
Ти може да разбираш за какво говориш, но аз не.
Разбрах, че съм имал още един чичо. Бавноразвиващ се.
Брат на баща ми, за който никой нищо не ми е казвал.
Можеш ли да повярваш?
Бил ли е сериозно умствено изостанал?
Сериозно? Не, разсмивал е всички.
Като разбра, че си имал такъв роднина,
по-леко ли ти е да идваш тук?
Какво?
Позволено ли ти е?
Не е ли достатъчна трагедията, за да можеш да си с откачалките?
Говорих с него преди няколко дни.
Да, той беше чудесен човек. Ние сме с теб, Барбара.
Знаехме, че ще ги видим по някое време. Успокой се.
-И шибаната Бети Дейвис е там. -Без сцени.
-Хайде, ставайте. Тръгваме си. -Слава богу.
-Ще те убия. -Почетохме паметта му. Тръгваме.
Хората не са дошли, за да гледат как Сопрано се избиват един друг.
Покажи уважение към бащата на Том.
-Здравей, Карм. -Здрасти, Ричи.
На сестра ти ли да дам плика?
Ела. И аз трябва да дам моя.
-Колко стаи има това място? -Голяма къща е.
Добър живот си е живял.
Не мисля, че може да се пуши тук.
Кой ще ми забрани? Той ли?
Ей, имаш ли нещо против?
Няма.
Слушай, Антъни.
Съжалявам, че ти прецаках играта.
Наруши правилата.
Какво да правя с теб?
Уважавай йерархията, идиот такъв.
Играта си е твоя. Ти създаваш правилата.
Не, не ги създавам аз. Те винаги са били тук.
Дейвид Скатино няма да ти плати, докато не се издължи на мен.
Глобявам те за това, което направи.
Аз си взимам своето, после ти твоето. Така ще бъде.
Ако не направя нещо, как ще изглежда?
Моля всички да заемат местата си.
Започваме.
В името на Бащата, Сина и Светия Дух. Амин.
По Божията воля нашият брат се прощава с този живот
и ние предаваме тялото му на земята.
Христос пръв възкръсна от мъртвите...
Не му давай да се държи така с теб.
Вече те чух. Да оставим темата.
Добре.
Тони ме върна в бизнеса. Даде ми 50 хилядарки.
-Това нищо ли е? -Моля те.
Знам как стоят нещата. Не забравяй, че бях любимката на татко.
-За какво говориш? -Той е отговорен за теб.
Никаква услуга не ти е направил.
Баща ми едно време
даде 50 000 на Ромео Мартин, когато той излезе от затвора.
Това е преди 30 години.
Преди трийсет години.
Днес това се равнява на половин милион.
Петдесет хиляди.
Пощальоните изкарват повече.
Човекът, който пратих, ми каза, че си имал някаква среща.
За теб още ли съм приятелчето от училище?
Моля те, Тони, правя всичко, каквото мога.
Издъних се. Ще оправя всичко, заклевам се.
-Какво имаш за мен? -В момента нищо.
-Изправи се. -Защо?
Защото аз казвам така. Ставай.
Стани или ще ти откъсна главата.
Хайде.
Съжалявам. Не бих направил нищо, за да те обидя.
Децата ни ходят заедно на училище.
Тони, съжалявам! Имах лош късмет.
Стана още по-лош.
Ще ти се издължа. Ще ми провърви.
Искам да ми дадеш нещо утре. Разбираш ли ме?
Дейвид!
-Къде е жената? -Вкъщи.
-Може ли да поговорим? -Добре ли си?
Седни.
Кажи какво има.
Имам малки неприятности.
Господи, така ме е срам.
Какво става? Какво се е случило?
Много лошо съм закъсал.
Това може да ми коства и брака, и бизнеса.
Сигурно може да се направи нещо. Какви неприятности?
Не си спал с инструкторката по карате, нали?
Не, Арти.
Кажи ми. Аз съм твой приятел.
Трябват ми пари.
Пари, Арти. Не много, просто...
Кълна се в детето си, ще ги върна навреме.
-За каква сума говорим? -Достатъчна,
за да ми даде възможност да събера останалото.
20 хиляди.
Дейви...
По дяволите. В най-лошия момент ме хващаш!
Трябва да слагам нов покрив на ресторанта.
Да ме прощава Бог, че го казвам, но мислил ли си да обявиш фалит?
Тони Сопрано няма да се върже на това.
Господи, Дейви.
-Ерик, дай ми ключовете. -Защо?
-Целите гуми са в кал. -Дейв, какво е станало?
-Сбогувай се с джипа си. -Какво?
-Дейв. -Това са пълни глупости!
Предупредих те да караш само по шосето. Стига компромиси!
-Дейв, това не е мястото. -Нищо не съм направил!
-Ерик, отговорността е всичко. -Не съм слизал от шосето!
Ходих до игрището, за да закарам мажоретките!
Има кал и по вратите. Предупредих те!
Нищо не съм направил! Мамо!
-Прибирай се вкъщи. -Мразя те.
Извини се!
Отвори ги.
-Знаех си, че е кола. -И то не каква да е.
Харесва ли ти?
Това е джипът на Ерик.
Господи. Това джипът на Ерик Скатино ли е?
Беше, сега е твой.
-Баща му ти го е продал? -Нещо такова.
Какво искаш да кажеш?
Знаеш.
Господи, Тони.
Щом не го искаш, добре.
Аз няма да го върна. За какво ще ме помислят?
Какво общо има Ерик с баща си? Какво ти е направил?
Дейв ми дължеше пари, затова предложи колата.
Да, бе.
Ти я учиш така.
Шуреят му е ректор в Джорджтаун.
-Кой? -О, чудесно.
На благотворители ли ще се правим?
Аз няма да върна колата.
Ще я продам на Котето.
После ще купя дрехи, храна, обувки и компакт дискове
и всички останали глупости, които купуваме, откакто си се родила!
-Всичко идва от моята работа! -Стига, Тони, достатъчно.
Човекът взе пари назаем, заложи и загуби.
Заложи още веднъж. Пак загуби. Край на историята.
Вземи си високия морал и иди да спиш на спирката, ако искаш!
Господи.
Къде?
Няколко реда по-назад.
Тони.
За малко да закъснея. Къде е Дженис?
-Тези не са ли от погребението? -Много смешно.
Назад са.
Ще се видим след представлението.
Мисли си за Медоу.
Ерик, моля те! Да поговорим. Ще си тръгнеш ей така?
Мислех, че си ми приятел.
Да, но не мога да забраня на баща си да я продаде.
Баща ти е абсолютен задник, знаеш ли?
Долен мошеник.
Предполагам, че твоят е невинен?
За твоя информация, той е закарал колата на баща ми.
Знаеш ли какво, Медоу? Да го начукам на теб, на баща ти
и на всичко това!
Добре дошли на ''Нощта на кабарето''.
Тъй като шоуто се записва, искаме да напомним на всички:
Не говорете, не правете снимки и не записвайте с видеокамери.
Молим ви също да изключите пейджърите и мобилните телефони.
Ако мислите, че ще ви трябва ментов бонбон,
предлагаме ви да го развиете сега,
вместо по време на представлението.
И една промяна. Няма да може да чуете ''Слънце и Луна'',
композиция, която щяха да изпълнят Дейв Скатино и Медоу Сопрано.
За съжаление г-н Скатино няма възможност да пее тази вечер.
Вместо това, г-ца Сопрано ще излезе соло
и ще изпълни песента от филма ''Титаник''.
Приятно гледане.
Така е по-добре. Какво ли е станало?