Бъди послушна, ненормалница такава.
Чака ни малка разходка...
Избягала е, Джен е отключил. - Намерете я, но не се месете.
Всичко ще бъде...
Затворила се е на мостика. - Може да се добере до всичко.
Агентът твърди, че си заплаха за нас.
И не заслужаваш да ти се помага.
Прав ли е?
Само машина за убийства ли си?
Рискувах живота на екипажа си за теорията, че си нормален човек.
Но ако греша, ме застреляй още сега...
Или можем да си поговорим още.
Миранда.
Може ли да има цяла планета с това име и никой да не знае?
Защото това не е планета, а черна скала.
Необитаема. Тераформирането се провалило.
Заселниците измрели. - Трябваше да те ударя.
Не знаех дали няма да ме приспиш.
Можеше да попиташ. - Някой е искал работници
да заселят Миранда. - Но в историята не пише нищо.
Не за първи път историята крие истината.
Има нещо на планетата, което не искат да се знае.
Това е точно на края на последния квадрант.
Не е толкова далеч оттук. - Не.
Скъпа, покажи им.
Това тук сме ние, а това е Миранда.
Всичко това тук, това празно пространство...
е територия на Мародерите. - Оттук изпращат отрядите си.
Никой не рискува да мине оттам, даже Алиансът.
Отидете ли там, ще се превърнете в храна.
Подкрепям обичайната ни практика: "Бягай и се скрий!".
Почакайте.
Не прилича да е дело на Мародерите. - Не са били те.
Отче?
Отче Бук?
Викни доктора!
Отче? Не се движи.
Няма къде да ходя.
Не трябваше да си ти.
Трябваше да ударят нас... мен.
Мина ми тази мисъл.
Застрелях един. - Виждам.
Разбих кораба, който ни унищожи.
Не е много по християнски...
Постъпил си правилно. - Щом ти го казваш,
значи постъпката ми е безполезна.
Отивам към Господ. - Сега ще дойде доктора.
Още дълго ще ми помагаш с проповедите си.
Само не мърдай. - Престани да заповядваш, хлапе.
Аз да не съм от екипажа ти?
Да, от екипажа си.
Ривър... - Хайде!
Не ме интересува в какво вярваш.
Само вярвай в нея...
каквото и да прави.
Сигурно чакат някъде.
Знаели са, че идваме и не може да няма никой.
Знаели са, че идваме насам.
Влез в колективния разум. Свържи се с братя Санчес, с Ли Чен,
и им кажи да се махат. Нека веднага заминат!
Кораборемонтна база и склад на братя Санчес
Уайтфол частна мина К-3.
Съжалявам.
Ако плячката ми отива на земя, не й оставяй земя, където да отиде.
Трябваше да приемеш офертата ми. Или мислиш, че нямаш вина за това?
Аз не убивам деца. - Аз го правя.
Ако се налага. - Защо?
Знаеш ли дори защо са били тук?
Не ми е работа да питам.
Вярвам в нещо по-велико от себе си.
Един по-добър свят. Свят без грехове.
Значи аз и другите трябва да умрем, за да живееш в по-добрия си свят?
Няма да живея в него.
Там няма място за мен. Както и за теб, Малкълм.
Аз съм чудовище.
Това, което правя е зло, знам го, но трябва да бъде свършено.
Продължавай. Така ще те намеря по-бързо.
Колкото по-дълго задържаш Ривър, толкова повече хора ще умират.
Мислиш, че ми пука ли? - Разбира се.
Ти не си Мародер, Мал...
Ти си човек и никога няма да разбереш как...
Завържете телата заедно. - Имаме време за погребение?
Зоуи, със Саймън ще ги завържете за носа на кораба ни.
Луд ли си? - Как така телата...
Искам да оправиш ядрото на реактора. Искам да се загрява нормално,
а не да се пържи. - Та това са наши приятели...
Кейли... имаш работа за дни и два часа да я свършиш.
Джейн, ти и Уош, нагласете оръдието.
Върви на покрива на кораба. Залепете парчета от другите кораби.
Вземете всякакви разбити останки.
Ще ни трябва боя... Червена боя.
Сър, наистина ли смятате да превърнем дома си
в нещо отвратително, за да направим самоубийствен опит
да минем през територията на Мародерите?
Искам да живеем. Алиансът ще ни търси,
затова отиваме там без оспорване.
Ето как стоят нещата. Който не иска да лети с мен, да се маха.
Има много начини да се умре.
Не искам Алиансът да избира моята смърт.
Искам да заблудя тия глупаци. Ще използвам шанса си,
може и да открия нещо на Миранда, с което да се приключи всичко това.
Затова, ако чуя, че някой не ми помага или си заминава,
ще го застрелям на място.
Захващайте се на работа!
Сър? - Кажете ми когато наближим.
Дефинирай ми "изчезнал".
Всички показатели са нормални.
Водите, земните маси, няма тектоническа нестабилност,
нито радиация. - Няма и енергия.
Нищо ли не откри? - Чакай!
Открих нещо...
Може да е сигнал, но е ужасно слаб.
Приземи се там.
Гравитацията е нормална. - Проверка на всичко.
Налягане. Всичко е сбъркано, не ги чете.
Нещо наистина не е наред.
Не е много населено. - Прелетяхме над десетки такива.
Защо не сме чували за това?
Сигнали точно отпред.
Няма прободни рани, нито фрактури.
Отрова?
Тук има още един.
Той просто си седи тук.
Не е катастрофирал.
Кейти, недей да...
Как така са запазени?
Липсата на кислород ги е запазила. Като мумии са.
Какво правят?
Какво правят всички?
Цветът на кожата е непроменен.
Никой дори не се е превил, няма следи от болка.
Газът убива безболезнено, нали?
Нито един от тях не е паднал.
Те просто... си лежат.
Накарайте ги да спрат. Навсякъде са.
Във всеки град...
Във всяка къща, всяка стая, навсякъде в мен са.
Чувам ги всичките, но не казват нищо...
Излезте... Моля ви, излезте.
Моля те, Господи, превърни ме в камък.
Започва да ми се изчерпва търпението.
Джейн! - Права е! Всички са мъртви.
Целият свят е мъртъв без причина.
Да отидем към сигнала.
Оттук ли идва?
Кораб от задника на самия дявол.
Малко успяхме да заснемем.
Както виждате...
Всичко се обърка.
Тук не е имало война, нито тераформиране.
Атмосферата е стабилна.
Паксът е виновен.
ТН23 Паксалонов хидрохлорид, който впръсквахме чрез вентилацията.
Препаратът трябваше да успокои населението, да потисне агресията.
Е, подейства.
Хората тук спряха да се борят.
Но едновременно с това престанаха да вършат и всичко друго.
Спряха да ходят на работа,
спряха да плодят, да говорят,
да ядат. Всичките 30 милиона души доброволно се обрекоха на смърт.
Трябва да съм бърза.
При една десета от населението се получи обратния ефект.
Агресивността им се увеличи,
обезумяха. Превърнаха се в...
Те убиха повечето от нас.
И не само ни убиваха.
Вършеха такива неща...
Мародерите! Ето кой ги е сътворил.
Не ми е позволено да казвам това,
но хората трябва да го знаят.
Правихме го с най-добри намерения.
Изключи го.
Ривър? - Добре съм.
Добре съм.
Този доклад е може би на повече от 12 години.
Парламентът го е засекретил, преди Ривър да научи за него.
От това са се страхували. И с право.
Цялата Вселена трябва да научи истината. И да я види.
Някой трябва да разкаже за тези хора.
Всички сме на кораба поради различни причини. И ето ни тук.
Затова сега разчитам на вас, повече от всякога.
На всички ви.
Сигурен съм в едно: те ще повторят опита.
Може би в друг свят, може би на тази земя, година
или десет по-късно, ще се върнат към вярата,
че могат да правят хората...
по-добри.
Това не ми допада.
Затова няма повече да бягам.
Ще се боря.
Отец Бук винаги ми казваше... ако не мога да направя нещо умно,
да направя нещо като хората. - Откъде ще започнем?
С господин Вселена. Той има нужната техника,
да разпрати записа до всяко кътче от 30-те свята.
А и е наблизо.
До него ни делят Мародерите, а може би и Алианса.
Това са две армии срещу нашето малко оръдие.
Вероятно е Алиансът да знае за г-н Вселена. Ще ни очакват.
Не.
Няма да очакват точно това.
Няма проблем. Давайте го. Оттук до очите и ушите на Вселената.
Това е мотото ми. Или може да бъде, ако започна да имам мото.
Няма да се бавим.
Скоро ще навлезете в йонен облак ще смахне радара ви,
ще се наложи да следвате напътствията ми.
Ако дойдат гости, ни кажи. - Вие ще го научите първи.
Готово, сега ми дайте 30-те сребърника, но преди това...
Извикайте всеки един кораб в района. Ще ги пресрещнем в орбитата.
Разрушете това място.
Уош, към края ли сме?
Мал!
Давай! Давай!
Засичаме активност в облака. - Прицелете се и се пригответе.
Трябваше да ме оставиш да го видя, капитане.
Можехме да се разберем като мъже.
Не със стрелба. - Сър!
Обектът в обсега. Прицелете се.
Копелето дори не променя курса.
Сър?
Прицелете се в Мародерите!
Прицелете се във всички. Някой да стреля!
Аз съм листо във вятъра. Гледай как се рея.
Остави радостта за пред децата си.
Всичко е наред. Аз съм като листо. - Какво значи това?
Почти преминахме.
Не! - О, да!
Имаме компания!
Обстрелват ни с магнитен импулс. Дръжте се здраво.
Джейн! - Ясно.
Кейли, хайде.
Нямам контрол. - Включи резервното захранване.
Джейн, стига!
На 20% мощност сме, ще успееш ли? - Ще се опитам да го плъзна.
Ще проработи ли?
Аз съм листо във вятъра.
Гледай как...
Уош! Скъпи?
Хайде, скъпи. Трябва да вървим.
Хайде, скъпи, моля те.
Излизай веднага!
Вървете.
Джейн, прикривай ни.
Зоуи, какво имаме. - Сър!
Това е добра точка. - Всички ще стоим заедно.
Не, те трябва да влязат оттук.
Ние ще отстъпваме бавно и ще затворим вратата.
Мога да я затворя така, че после да не може да се отвори.
Дръжте я отворена, докато се върна. - Трябва да ги спуснем до края.
Това е мястото. Ще ти купим време.
Добре, да мръднем бързо тези там за прикритие.
Да се уверим, че сме в безопасност, докато сме тук.
Ние... къде е Уош?
Няма да дойде.
Бързо да преместим сандъците!
Кажи ми, че този път си ги взел.
Зоуи?
Тук ли си? - На разположение съм, сър.
Дръж това докато се върна.
Добре, ще мислиш за отмъщение, след като оцелеем.
Мислиш ли, че ще оцелеем?
Ще се постарая.
Не... не.
Мал, онзи ме уби.
Уби ме с меч. Представяш ли си?
Малко ми остава.
Унищожиха техниката ми. Но имам резервен отдел.
Добери се до него. Над генератора.
Трудно се стига до него. Не го откриха.
Сега не могат да спрат сигнала.
Няма да го спрат... Сигналът...
Мародери... В главата са ми!
Всичко е наред. - Не мога да ги заглуша.
Стой ниско. - Точно когато ни трябва всеки.
Аз ще поема първата вълна. Никой да не стреля, докато не свърша.
Не съм планирала да става така.
Мислех, че правим правилното, но...
И аз не съм планирал...
нищо...
Просто исках Ривър да е в безопасност.
Толкова време пренебрегвах всичко, което...
исках за себе си.
От всичко това ще съжалявам най-много,
защото не съм бил с теб.
С мен?
Искаш да кажеш нещо като...
Секс?
Точно така.
Майната им на тия. Ще живея!
Мал, тоя ме уби.
Уби ме с меч.
Трудно e да се стигне? Вярно си е.
Зоуи, внимавай!
Зоуи, връщай се назад!
Застреля ме в гръб!
Явно доста съм те вбесил.
В момента много невинни хора биват убивани.
Нямаш представа колко вярно е това.
Знам тайната.
Истината за промиването на мозъка на Ривър Там.
Останалото светът ще го узнае,
защото трябва.
Наистина ли вярваш в това?
Вярвам. - Готов ли си да умреш за тази вяра?
Готов съм.
Не е точно както го планирах.
Гръбнакът е засегнат. - Просто ме стегни.
Горе!
Кейли!
Всички да отстъпят!
Джейн, граната. - Това е последната.
Ще влязат. - Мога да я затворя.
От другата страна. - Няма как да се върнеш.
Хайде. - Колко пълнителя имаме?
3-4 максимум. Това е всичко.
Асансьорът не се движи. - Когато влязат,
опитай се да пестиш. - Не чувствам нищо.
Трябва да ти дам нещо.
Чантата ми!
Натискай тук.
Чантата ми.
Трябва ми адреналин
и една доза калофоркалин.
Не мога...
Ривър.
Ривър, съжалявам. - Не.
Не.
Мразя да те напускам. - Няма.
Ти се грижиш за мен.
Винаги си се грижил за мен.
Сега е мой ред.
Знаеш ли, грехa си, Мал? - Върви по дяволите...
Oбичам си ги и седемте.
А сега...
съм готов да се отдам на гнева.
Забави се много...
Предполагаш, че е преминал?
Мислиш ли, че Мал е свършил работата?
Успял е.
Знам, че е успял.
Съжалявам.
Трябва да знаеш, че в това няма нищо срамно.
Извърши впечатляващи дела,
но водиш война, която бе обречена на провал още в началото.
Винаги съм бил добър в това.
На първата ми мисия, шрапнел засегна именно този нерв.
Наложи се да го махна.
Съжалявам за гърлото ти, и че няма да чуя знаменитата ти фраза.
Нищо лично.
Няма да те убивам.
Сега ще изпълня желанието ти.
ИЗПРАТИ ДО ВСИЧКИ
Ще ти покажа свят без грехове.
Малко успяхме да заснемем.
Както виждате... Всичко се обърка.
Тук не е имало война,
нито тераформиране.
Околната среда е стабилна.
Паксът е виновен.
ТН23 Паксалонов хидрохлорид, който впръсквахме чрез вентилацията.
Препаратът трябваше да успокои населението...
Правихме го с най-добри намерения.
За безопасността на хората.
Сър? - Оправих се.
Докладвай.
Ривър?
Пуснете оръжията! - Веднага!
Горе ръцете! - Оръжията долу!
Прихванахме обектите. Имаме ли заповед за стрелба?
Имаме ли заповед?
Прекратете операцията!
Свършено е.
С нас е свършено.
Още не е свършило.
Не мога да гарантирам, че няма да ви преследват.
Говоря за Парламента.
Разкриването на Миранда нанесе сериозни щети на режима им,
но все още са на власт и никога
не прощават. - И за теб няма светло бъдеще.
Ти заповяда да ни пуснат. И да ни окажат лекарска помощ.
Казах им, че семейство Тем вече не са заплаха за нас.
Може пък да повярват.
Но мисля, че знаят, че вече не съм техен човек.
Да знаеш, че и да те пречукат, няма да ми е мъчно.
Ако се наложи, ще те убия собственоръчно.
Няма да се наложи.
Изгубих вярата си.
Сър, имаме зелена светлина. Можем да излитаме.
Корабът наред ли е?
Малко е поочукан, но ще лети.
Увери се, че всичко е обезопасено.
Два пъти. - Както винаги.
Излитаме. До ден ще си сред приятелите си.
Добре.
Радваш ли се, че се връщаш към цивилизацията?
Не знам.
Добър отговор.
Е, искаш да помагаш?
Това мисля. - Можеш ли да ни издигнеш?
Да речем, че с излитането се справи.
Но тези бутончета не са най-важното, албатрос.
Знаеш ли кое е най-важното?
Е, предполагам знаеш. Вече си ми прочела мислите.
Да.
Но предпочитам ти да го кажеш.
Любов. Може да знаеш цялата математика на света, но летиш ли
с кораб, който не обичаш, той няма да се задържи във въздуха.
Любовта го задържа, когато трябва да падне.
Търсиш си извинения, само за да не го наречеш...
роден дом.
Бурята се засилва.
След малко ще я отминем.
Какво беше това?