Благодаря ти,
за този шанс да позная възможностите си.
Какво стана? - Бях уморена.
Реших да полегна. - Не това имах предвид.
Защо си тръгна без мен? - Сигфрид.
Заради случката следобед. - Но ти спечели.
Той ми позволи да спечеля.
Това не бе честна победа.
Той беше късметлия, това е всичко.
Може би той се предаде, за да не отиде в брачното си легло натъртен.
Ти си единствената жена, която някога истински съм желал.
И имаш ли ме?
Или не?
Желаеш ли ме, силни ми съпруже?
Аз те чакам.
Стига толкова, кралице моя.
Пих твърде много тази нощ, за да се съглася с такива безсмислици.
Мъжът, който ме победи не бе пил твърде много. - Какво?
Може би и тогава си бил пил.
Някоя магическа отвара, която да ти даде сила, вероятно?
Е, ще ти призная една малка тайна.
Моята сила...
е дар от Боговете.
и тя се крие в този колан.
Веднъж свалиш ли го, в ръцете ти ще се озове девойка.
Може ли мъжът, който оживя след изпитанието ми, да не оживее след първата брачна нощ?
Добре. Спри.
Развържи ме.
Спри това. Развържи ме.
Отвържи ме веднага!
Пази тишина. - Жено, полудя ли?
Освободи ме!
Не мислиш ли, че Брунхилд е красива?
Добре, да. Красива е.
Но това е груба красота. - Значи си забелязал.
Какво? - Студенината.
Яростното й изражение.
Със сигурност се е ядосала, защото е била победена от Гунтер.
Не мисля, че ме харесва особено.
Може би, защото ти спечели своя съпруг, без да се налага да се биеш с него.
Брунхилд,
не позволявай слугите да ме видят в този вид.
Повече няма да опитам да те подчиня. - Тогава нека ти е за урок.
Мога да бъда в плен в позлатена клетка, но никога няма бъда твоя жена.
Моля те само да вземеш колана й, не... да я оплодиш вместо мен.
Нима ще откажеш помощ на човека, който ти даде собствената си сестра?
Лека нощ, кралю.
Аз само искам да бъдем щастливи заедно.
Да бъдем съпруг и съпруга.
Погледни се, кралю.
Ти ми подхождаш, нали?
Все пак, ти ме победи в Исландия.
Я виж ти.
Моят крал си възвърна силата.
Странно как идва и си отива без предупреждение.
Слушай. Не желая да се бием.
Обичам те. - Докажи го.
Това исках да узная.
Сигфрид?
Сега можеш да бъдеш мой съпруг.
Къде отиваш?
Да се отърва от този езически колан.
И когато се върна,
очаквам ти да бъдеш моя жена.
Къде си бил?
Кримхилд.
Защо не си в леглото?
Събудих се и ти не беше там.
Не успях отново да заспя без теб, така че те чаках.
Какво е това в ръката ти?
Нищо важно.
Нека го видя.
Женски колан?
Защо се опита да го скриеш?
Не е това, което си мислиш.
Женени сме само от един ден.
Мога да ти кажа единствено,
че брат ти се нуждаеше от мен.
За какво?
Не мога да ти кажа.
Защо не?
Обещах да не казвам.
Заклевам се пред всички Богове, че още съм твой верен и предан съпруг.
Тогава защо не отговориш на въпросите ми?
От каква помощ брат ми се е нуждаел, за да напуснеш леглото си по това време?
Каква помощ е да държиш женски колан в ръката си?
Ако ти кажа, ще наруша клетва за огромна тайна.
Наруши я.
Отворете ни вратите, моля. - Не мога да го сторя, милейди.
Не можеш? Защо не? - Заповед на кралицата.
Какво?
Никой не може да влиза в храма преди кралицата.
Шегувате ли се? Отворете портата. - Не можем, лейди Кримхилд.
Как смееш да заповядваш портите на това място да бъдат затворени за мен?!
Аз съм сестра на краля.
А аз съм негова жена.
Кралица на цяла Бургундия.
Редно е аз д вляза преди всички останали, по-низшестоящи.
Сега отстъпи и пусни кралицата да мине. - За мен не си никаква кралица, Брунхилд.
И как смееш да определяш съпруга ми като по-низшестоящ от някого?
Той дори се представи, в Исландия, за слуга на Гунтер.
Той наистина послужи добре на съпруга ти, като те победи вчера.
Какво каза? - Добре ме чу.
Също така моят съпруг беше този, който те покори в Исландия.
Обиждаш кралицата на Бургундия на публично място с тези лъжи?!
Първо съм жена на слуга, а сега съм и лъжкиня?
Това познато ли ти е?
Кой ти го даде? - Съпругът ми.
Сега вярваш ли ми?
Той го взе от теб вчера, в собствената ти спалня.
Изненадана съм, че не си се досетила.
Сега се махни от пътя ми.
Не мога да разбера как си могла да разкриеш най-голямата ми тайна.
И на братята ти. Пред цяла Бургундия.
Кримхилд, аз наруших клетвата си, защото се доверих на твоята дискретност.
Зная. Съжалявам. Моля те, прости ми.
Обичам те повече от живота си.
Страх ме е че нещо ужасно ще се случи и по някакъв начин, ще бъде разделени.
Без повече сълзи
До два дни ще бъдем надалеч от това място.
Надалеч от брат ти и сложността на неговия брак.
Той сгреши, като те направи част от него. Той се възползва от твоята вярност.
Но вече всичко свърши.
Ще присъствам на лова с него, ще се разделим като приятели.
И днес ще заповядам цялото злато да бъде натоварено на кораба ни.
Веднага щом ловът свърши...
...можем да тръгнем. - Не може ли да свърши по-бързо?
Иска ми се,
но не можем да оставим на брат ти впечатлението,
че си тръгваме без да му благодарим.
Казах Ви, че не може да му се има доверие. - Няма значение.
Какъв закон мога вероятно да въведа, за да оправя нещата?
Простите закони, лежащи в книгите ни едва ли ще бъдат достатъчни в този случай.
Сигфрид използва магия, за да Ви помогне, вярно е.
Но за какво друго би могъл да я използва?
Чухте как хората го хвалеха повече от Вас.
Той е законен съпруг на сестра Ви.
Има законно право над трона на Бургундия.
Какво ли замисля след това, кралю?
Вашето падение? - Ти каза, че складирането на съкровището...
...в моята хазна би ми донесло само добро.
Дори кралицата да зачене дете от Вас, всеки човек в Бургундия ще повярва
на клюките, че това всъщност е копелето на Сигфрид.
Кралството вече достатъчно отслабна заради скандала.
Ще опетни Вас и родът Ви до края на дните ви.
Освен ако не се направи нещо.
Ще прекратя съюза ни и ще го отпратя.
Нека изживее живота си в Кзантен. - Не е достатъчно.
Вас може да ни ви интересува, ако ви се подиграят като слаби или развратни.
Но мен - да. Аз бях обезчестена от драконоубиеца и от теб.
Аз съм кралицата на Исландия и Бургундия.
Аз няма да бъда опетнена. Ще бъда отмъстена.
Има само едно наказание за такова престъпление.
Какво искаш да направя?
Много е просто.
Сигфрид трябва да умре.
Не го мислиш наистина.
Той ми е приятел.
Повече от приятел.
Мой кръвен брат.
След всичко, което преживяхме... да го предам така.
Не мога да го убия.
Или го убий...
Или аз ще се самоубия.
Кралю,
може би наказанието му би могло да стане "случайно", на лова утре.
Знаеш, че Сигфрид е ненараним.
И Вие знаете много добре, че това не е така.
Кралице Брунхилд?
Кралице Брунхилд, моля, позволете ми да говоря с Вас.
Имам нещо, което Ви принадлежи и трябва да Ви върна.
Определено имаш нещо, което ми принадлежи.
Но е твърде късно да ми го върнеш.
Християните говорят толкова много за прошката.
Не търси християнка в мен. - Няма, кралице Брунхилд.
Мога само да кажа колко силно се разкайвам
за начина, по който се държах с Вас, пред катедралата.
Ревнувах.
Като си представих какво би могло да се случва, не можах да го преглътна.
Обикнах човек, за когото мислех, че лично Боговете са пратили при мен.
Обикнах целия свят, защото той бе в него.
Дълго време бяхме разделени,
но го преодолях,
защото знаех, че той ще се върне един ден.
Но когато той дойде,
сякаш сърцето му бе изпразнено.
Аз го обичах както преди,
но той не ме обичаше.
Ние бяхме непознати,
както преди да станем...
любовници.
Сигфрид?!
Сигфрид.
Брунхилд, аз ти сторих ужасно зло.
Нека не говорим повече за храма. - Не говоря за катедралата.
Говоря за нещо наистина ужасно.
За какво говориш?
Не си ми нанесла никаква друга по-голяма обида.
Влюбих се в мъж, който не ме обичаше,
и не можах да го приема, защото светът бе празен без него.
Затова, когато Хаген дойде при мен с безбожната отвара,
която щеше да убие спомените за предишната любов, за да възроди нова,
аз ослепях за правилното решение и дадох на този мъж да пие.
Беше магията на Хаген. Сигфрид никога не узна.
Дори да бе разбрал, не би бил способен да се противопостави.
Това е големият ми грях към теб...
...И към него.
И ще се разкайвам за това до края на живота си.
Виждам, че не съм единственият, извадил късмет.
Много добре, братко.
Пийни с нас. - Първо ще се измия от кръвта.
Брунхилд...
Арминиус!
Имаше засада.
Група саксонци
Убиец!
Как можеш да ме обвиниш?
Какви причина бих имал да убия човек, който ми направи толкова добро?
Завист... и вина...
...и алчност!
Щом Сигфрид е мъртъв,
ти не би могъл да приемеш собствената си слабост и позор.
И щом е мъртъв, можеш да задържиш съкровището за себе си!
Цялото.
Съкровището!
Не го искам вече.
Винаги си искал златото за себе си! Затова го посече!
Планирахме го заедно! - Ти никога няма да притежаваш златото!
Но златото е мое Нибелунгско наследство!
Ти, нагъл син на мръсен недорасъл!
Стой настрана, момче!
Той уби нашия крал.
Нареждам ви да го арестувате!
Тези от вас, които ме последват,
ще бъдат възнаградени със злато от съкровището.
Най-после предаден, както той предаде мен!
Хаген от Тронье,
приеми участта, отредена ти от моите Богове!
Твоите Богове са мъртви!
Скоро ще разберем!
Върни този пръстен на законния му притежател.
Занеси го на Нибелунгите.
Арминиус.
Днес старите Богове живеят отново!
Не, Гизелхер.
Днес старите Богове ще умрат с тях.