Картите ви.
Уил, има нещо, което трябва да разбереш.
Ще поговорим по-късно.
Какво има, Лестър? Изплюй го!
Говорих с Мич.
Галт и другите май попрекалиха с момчето.
Задници!
Това не променя нищо, Дейв, и ти го знаеш!
Ако някой от зам. шерифите се престарае, затворникът идва при мен!
Ако е прав, ще изритам задника на някой зам. шериф!
Аз съм законът! И така трябва да бъде.
Ако сгазиш закона, прескъпо ще си платиш!
Защо Господ е създал човек като Рамбо? - Господ не е създал Рамбо.
Това бях аз.
Кой си ти?
Сам Тротман. Полковник Самуел Тротман.
Имаме доста работа тук. Какво искаш?
Тук съм заради момчето ми. - Момчето ти?
Аз го привлякох, обучих го и го командвах 3 години във Виетнам.
Той ми принадлежи.
Защо Пентагонът изпраща полковник да оправи нещата?
Армията мисли, че мога да помогна.
Не знам как. Рамбо е цивилен сега, така че е мой проблем.
Вие не разбирате. Аз не съм тук да спасявам Рамбо от вас,
а вас от него.
Благодаря ви за загрижеността, полковник. Наистина ще имаме грижата.
Учудени сте, че някои оцеляха! Нали, така?
Честно казано, той се провали. Вие сте късметлия!
Страхотно! Значи дойдохте само да видите защо машината ви аварира?
Имате си работа с експерт по партизанската война.
Най-добрият е с оръжие, с нож и с голи ръце.
Беше обучен да пренебрегва болката и времето,
и да яде неща, които и свиня би повърнала.
Във Виетнам работата му бе да се освобождава от неприятеля, да го убива.
Да побеждава във войната на изтощението. И Рамбо бе най-добрият!
Сега сме изплашени, какво вие и специалните части предлагате
да правим с този психопат? - Оставете го.
Какво? - Ами засега, първо.
Разпуснете хората и него. Позволете му да избяга.
Скоро ще го намерите в Сиатъл, работещ в някоя автомивка.
Така никой няма да пострада.
Сам ще си върша работата, вместо да се моля да го спипат в Сиатъл!
Ще ви изпотрепе хората!
Ние, южняците, изпълняваме дълга си, както героите в специалните части.
Ние ги учим да оцеляват! - Тюх, не бях помислил за това!
Искаш война, която ще загубиш? - 200 човека срещу един?
Искаш да вкараш толкова много хора в ковчега!
Искаш да спасиш собствения си задник, но на която и страна да си,
ако наистина искаш да се отървеш от Рамбо, последвай ме.
Щатската полиция до Джон Рамбо. Приемам.
Щатската полиция до Джон Рамбо. Хайде, моля ти се. Приемам!
Ако слушаш, Рамбо, положението ти е следното: ти си обкръжен,
всеки път за отстъпление е блокиран, всички магистрали, шосета и пътеки.
Заслугите ти към родината ще бъдат зачетени.
Отговори ми, може всичко да се уреди. - Нищо ли?
Взе радиото. - Сигурно е, че слуша.
Ще пробвам нещо. - Сигурен съм, че слуша!
Но не нарушава мълчанието си. - Не за нас, може би за теб.
Нали е твоето момче, а?
Убеди го да ни пощади и да се предаде.
Мога да опитам.
Можем да го засечем, ако решим да му направим капан.
Това е все едно да докараш птичките до котката.
Благодаря ви, че изпратихте хората си. - Няма защо.
Остави пушката настрана и слушай. Имаме само 1 шанс.
Взводният командир до "Гарван". "Гарван", ела, моля те.
Взводният вика "Гарван".
Взводният до "Гарван", отговори ми, Джони.
Взводният вика "Бейкър тийм":
Рамбо, Меснър, Ортега, Колета,
Йоргенсен, Данфорд, Бери, Кракауър.
Потвърдено.
Полковник Тротман говори.
Отговори, Джони.
Всичките заминаха, сър.
Ето го! Вървете и го хванете! - Рамбо. Добре ли си?
Целият "Бейкър тийм" загина.
Без Далмар Бери, той успя.
Бери също, сър.
Как?
Умря във Виетнам, без да го разбере. Ракът го изяде.
Съжалявам, не знаех това.
Аз съм последният, сър.
Радвам се да чуя гласът ти, Джони, доста време мина.
Направи няколко бели тук, но те не желаят неприятности.
На северозапад е.
Затова съм тук. Ще те отведа оттук.
Само ние двамата. Ще се справим. Това е честно, нали?
Откъде идвате, сър? - От Браг.
Опитах да се свържа с теб, но не те намериха в Браг.
Едва дойдох дотук, сега съм във Вашингтон.
Бих искал да съм в Браг.
Ще говорим за това, когато дойдеш. - Не мога, сър.
Не можем да ти позволим да убиваш мирни граждани.
Няма мирни граждани. - Аз съм твой приятел.
Бях там, до колене в кръв! Спасявах ти задника много пъти.
Да те държа далече от неприятностите - това ми е работата за цял живот.
Без проклетите ченгета нямаше да има никакви неприятности!
Просто поисках нещо да хапна.
Но мъжът ме провокира, сър. - Ти също ги провокира, Джон.
Те стреляха първи, а не аз.
Нека те измъкна оттук!
Те стреляха първи.
Още ли ме чуваш?
Взводен към "Гарван"!
Рамбо, приемам!
Свърших, полковник.
Имаме координатите. Сутринта ще пратя всичките ми хора на хълма.
Ще го хванем, според мен.
Проклятие.
Проклятие!
Хайде, вървете!
Има ли момчето оръжие?
Ченгетата стреляха по него! - Виждам го!
Хванах го!
Не стреляй!
Оттук! Да тръгваме!
Там е! Елате!
Сега го хванахме!
Аха, зная го къде е. Слушай! Обкръжете мястото, но не навлизайте.
Не влизайте! Чакайте докато дойда! И не стреляйте! Искам го жив!
Стреляйте!
Хайде, хора, стреляйте!
Хайде!
Страхотни сте!
Стив, ти и Брус, вървете до дърветата около входа на мината.
Оди се чукай, Клинтън, не отивам! - Никога.
Брандън, влез в мината. - Няма начин.
Какво имаш предвид? - Няма да отида да ме застреля. Той само това чака!
Какво ти става, Клинтън?
Рамбо? Говори лейтенант Клинтън!
Началник на Националната Гвардия.
Имаш точно 3 секунди да излезеш.
Кой има гранатомет? Ела, Ърл.
Това е последният ти шанс!
Може би трябва да изчакаме.
Момчето е убиец! Аз съм шефът тука и нареждам: издухай го!
Запали това нещо! Само първо да се измъкна.
Дай на човека пура!
Право в целта!
Къде сте? - 500 ярда от хълма.
Приближи се още малко, де.
Не го вярвам! Идиоти!
Още един за "Войниците на късмета"!
По дяволите, да не мислите, че сте на цирк? Разкарайте се!
Клинтън, за Бога! Заповядах ти да изчакаш, докато пристигна тук!
Стреля по нас! Не исках да поемам никакви рискове.
Каква каша.
Трябва да отнесем веднага тялото.
Булдозер не може да стигне тук горе, някой трябва да го изкопае.
Твоя е кашата! Ти копай! - Трябва да се връщам в магазина утре.
Тогава започвай още сега!
Погребан в дупка от няколко новоизлюпени войници!
Най-добрият ти човек ли беше?
Няма значение как е свършил, той някога бе нещо наистина специално.
Специално - глупости! Той наруши закона. - Скитничество, а?
Ще бъде страхотно на надгробната му плоча в Арлингтън: "Тук почива Джон Рамбо,
награден с най-висшия медал за храброст.
Оцелял в безбройните мисии на неприятелска територия,
убит в дупка за скитничество в самите Щати!"
Спри да плещиш! Рамбо не бе единствен в Виетнам.
Уби полицай! - А можеше всички ви да избие.
Този човек! Перчи се наоколо, а ти ни казваш да го пуснем,
за да спасим задниците си! Ще го направим, но без да го пуснем!
Най-добрият загуби! И той не харесва това!
Как си, Уил? - Поеми обажданията ми.
Седни.
Госпожице, още едно, моля. - Разбира се.
А за моя приятел...? - Късо, "дива пуйка".
Ако съм попрекалил малко, бих искал да се извиня.
Това сега няма значение, нали?
Не, предполагам, че не.
Мисля...
Имам чувството, че...
Че сте си проиграли шанса?
Исках да убия момчето.
Толкова, че го предвкусвах.
Не върви със значката.
Нещата са понякога объркващи.
Във Виетнам бе доста объркващо за Рамбо и мен. Имахме заповеди.
При съмнение: убивай!
Но ти си цивилен. Връщаш се при жената и дома си.
И нямаш нужда да разбираш всичко това.
Какво разбра от всичко това? Какво би направил с него?
Би ли го прегърнал здраво?
Или би му пръснал мозъка?
А отговорът е, че трябва да застана срещу него.
Там е.
Там, където няма да го открием никога.
Карай!
Не ме зяпай, гледай си пътя. Така стават катастрофите.
Как се казваш? - Робърт А. Каткард.
Какво има отзад, Робърт? - M16-тки.
Добре, Робърт, излизай от камиона. - Не искам нищо от теб.
Излизай!
Обърни се.
Какво става, параходе?
Някои запразнуваха твърде бързо. Този Рамбо ли? Той е на свобода отново.
Уил, това е Рамбо! Още е жив!
Исусе! - Излизайте. Хайде!
Какво става тук?
Внимавай! - Всички ще ни издуха!
Внимание, граждани!
За вашата безопасност, моля опразнете улиците.
Останете вкъщи и чакайте инструкции. Повтарям:
Това е полицейска акция. Опразнете улиците веднага!
Намериха тялото на Рамбо.
Откраднал камион и взривил бензиностанция.
Момчето е яко.
Зарежи го. - По дяволите съветите ти!
Впрочем, ти знаеше ли, че е жив, а?
Подозирах го.
Разбира се, затова остана тук. Ти си го обучавал.
Ти си го учил как да се измъква така от пещери.
Но няма да може да се измъкне оттук.
Ти и хората ти никога няма го настигнете. И така, какво се е променило?
Господ знае какви бели ще направи.
Ще умрете, Тийзъл.
Всички умират!
Само един от нас има шанс, и то не защото съм по-добър от него.
Той ми вярва.
Аз съм семейството му, това ми дава предимство.
Какви хора сте вие?
Това ми е работата, Тротман, това е моят град!
Няма да го ти го дам, на Рамбо или който и да е!
Махни се от пътя ми!
Приближете се! - Не мога,
твърде е горещо!
Уил, тук е Лестър, чуваш ли ме?
Ела, да тръгваме! Уил, тук е Лестър, чуваш ли ме?
Имаме сериозен проблем. Магистралата е отрязана.
Камионът е тук, но няма труп.
Духнал е. Престън, пратете хора!
Насочете ги към южната страна.
Не знаем колко резервоара с бензин има под помпите...
Хайде, давай, де!
Ти, луд задник такъв! - Рамбо!
Рамбо, недей!
Чуй ме!
Нямаш шанс.
Свали оръжието.
Хеликоптер ще те отведе в Браг.
Спрете огъня!
Хей! - Спрете огъня!
Помисли какво правиш.
Сградата е обкръжена. Няма изход.
Има 200 човека отвън с M16-тки!
Ти причини тази частна война.
Причини достатъчно бели! Мисията приключи, разбрано?
Мисията приключи!
Погледни ги отвън!
Погледни ги!
Спри или ще те убият.
Това ли искаш?
Всичко свърши, Джони. Край!
Нищо не е свършило! Нищо! Не можете просто да го изключите!
Не е моя войната. Вие го поискахте, а не аз!
Направих всичко да спечеля, но някой не ни позволи.
А вкъщи на летището ония въшки протестираха.
Те ме плюха, нарекоха ме детеубиец и подобни глупости!
Защо протестираха против мен, та те не бяха там, не го преживяха?
Беше трудно, но сега е минало.
За теб! Животът на цивилните не значи нищо за мен. Там имахме кодекс на честта.
Ти ми пазиш гърба, аз твоя. Тук няма нищо!
Ти си последният от елитен взвод, не свършвай така.
Там карах хеликоптери, управлявах танкове, имах оборудване за милиони.
Тук не мога даже коли да паркирам!
Къде са всички?
Имах приятел, който бе там.
Там бяха всички тези момчета. Тези страхотни момчета!
Приятелите ми!
Тук няма нищо! Спомняш ли си Дан Форест?
Носеше черна превръзка на главата. Беше намерил магически маркери,
които изпрати в Лас Вегас, понеже винаги говорехме за това.
Искахме да караме "Шеви Конвертибъл" от 58-ма, докато маската падна.
В един от онези хамбари дойде хлапе при нас с нещо като обувкочистачка.
"Лъскам?"
То продължи да пита. Джо каза "да".
Отидох да взема малко бира. Кутията беше минирана. Той я отвори...
И после навсякъде се разхвърчаха части от тялото му.
Той лежеше там и пищеше... А по мен имаше парчета от него!
Ето така. Опитах се да го махна от мен, моя приятел! Аз съм покрит с него!
Навсякъде кръв и такова... Опитах се да го задържа,
Но червата му излизаха!
И никой не можеше да помогне!
Само каза: "Искам да си отида вкъщи!" И каза името си.
"Искам да си отида вкъщи, Джони! Искам да карам моята "Шеви"!
Но не успях да му намеря краката.
"Не мога да намеря краката ти!"
Не мога да го забравя. Беше преди седем години.
Виждам го всеки ден.
Понякога се събуждам и не зная къде съм. Не говоря с никой.
Понякога по цял ден.
Понякога за седмица.
Не мога да го забравя.