На това ли казваш неловко мълчание?
Не знам как му казваш.
Питиета! Музика!
Отивам да пикая.
Нямаше нужда да ми казваш, но върви.
Едно питие и толкова.
Не бъди груб. Изпий си пиенето, но бързо.
Кажи "Лека нощ" и си върви.
Това е един вид морален тест.
Дали можеш да оправдаеш доверието.
Защото... е много важно да си верен.
И така, ще излезеш и ще кажеш "Лека нощ.
Прекарах си много добра вечер."
Отиваш до колата, качваш се, прибираш се в къщи, удряш една чекия, и това е всичко.
Добре, Миа.
Слушай, трябва да си ходя, става ли?
О, Господи.
Ти ме прее-- Господи!
Да си го начукам!
Хайде, трябва да се махнем от тук. Отиваме да се разходим.
За бога, не умирай, Миа!
По дяволите!
Вдигни.
Мамка ти, Ленс! Отговори!
Ленс! Шибаният телефон звъни!
Чувам го, да не съм глух.
Мислех, че си казал на тия педали да звънят толкова късно!
Да, казал съм им.
И сега точно това ще кажа на тоя шибан задник.
Ало.
Ленс, Винсънт е.
Имам голям проблем, човече. Идвам у вас.
Уау. Чакай малко, пич. К-какъв е проблема?
- Тая мадама, тя взе свръхдоза! - Не, недей да я водиш тук!
Не се майтапя! Недей да водиш разни наркоманки у нас!
- Нямам избор. - Какво-- Със свръх доза, ли?
- Тя направо умира, човече!
Тогава извади патрона със зъби, заведи я в болница и извикай адвокат.
- Не става! - Това не е мой проблем, пич!
Ти си преебал работата, оправяй се сам!
По мобилен телефон ли ми се обаждате?
Не ви познавам. Кой сте вие? Не идвайте тук!
Затварям телефона! Шегаджия! Какъв шегаджия!
Какво, по дяволите, беше това?
Да не си полудял?
- Говориш за дрога по клетъчен телефон! - Ленс, помогни ми.
- Катастрофира в къщата ми! - Хвани я за краката.
Глух ли си? Няма да вкараш тая шибана кучка у нас!
Тази "шибана кучка" е жената на Марселъс Уолъс.
- Знаеш ли кой е Марселъс Уолъс? - Да.
Ако се гътне, аз съм просто пътник!
И ще съм принуден да му кажа, че си я оставил да умре на твоята поляната.
Хайде, давай. Помогни ми. Вдигни я.
- Мамка му
Ленс!
Мамка му.
Един и половина през нощта е.
Какво по дяволите става?
Коя е тя?
Отиди и дай от хладилника спринцовката с адреналина.
- Какво й е? - Свръхдоза!
- Изкарай я от тук! - Донеси спринцовката!
- Да то го начукам! Да ви го начукам и на двамата! - Каква шибана кучка.
Просто продължавай да и говориш, става ли?
Докато донесе спринцовката, ще си взема справочника по медицина.
За какво, по дяволите, ти е медицински справочник?
До сега не ми се е налагало да бия адреналин!
Не се занимавам със сополанковци! Приятелите ми могат да се контролират.
- Донеси спринцовката! - Ще я донеса ако ме оставиш!
- Аз не те спирам! - Спри да ми викаш и почни да й говориш!
- Донеси спринцовката! - Добре, де!
- Побързай, изпускаме я! - Търся я!
Какво търси?
- Не знам, някаква книга. - Какво търсиш?
- Малка черна медицинска книга. - Какво търсиш?
Малкия ми черен медицински справочник! Прилича на учебниците, дето ги дават на сестрите.
- Не съм виждала никакви медицински справочници. - Вярвай ми. Имам един.
- Щом е толкова важен, защо не го държиш при спринцовката? - Откъде да знам!
- Престани да ми досаждаш! - Докато продължаваш да ровиш тая ще умре на килима ни.
Никога няма да откриеш нещо в тази бъркотия!
- Ако не млъкнеш ще те убия! - Ленс, идвай тука!
- Разкарай ми се от пътя.
Свиня!
- Спри да се мотаеш и я инжектирай. - Докато се оправям,
й съблечи ризата и намери сърцето й.
- Трябва ли да бъде точно? - Ще я инжектираме в сърцето, така, че трябва да е точно.
Нямам идея къде е сърцето й. Мисля, че е тук.
- Това е. - Добре, трябва ми дебел маркер.
- Имаш ли? - Какво да имам?
Маркер. Флумастер, бе!
Шибан черен маркер! Господи!
- Хайде, човече, побързай! - Мамка му! ОК, ОК. Мисля, че е готово.
- Побързай. - Ще ти кажа какво да правиш.
- Ти ще я дупчиш. - Не, ти ще го направиш.
- Няма да я инжектирам. Никога не съм го правил. - Аз да не би да съм!
Нищо няма да правя! Тия я доведе, ти ще я бодеш.
Когато аз доведа у вас някоя кучка със свръхдоза, тогава аз ще я инжектирам.
Дай ми я. Хайде дай ми я.
Добре, казвай какво да правя.
Ок, трябва да я инжектираш право в сърцето.
- Но тъй като има гръдна кост-- Ще трябва да я пробиеш.
Трябва да вкараш иглата ето така - със замах.
- Трябва-- Трябва да я пронижа 3 пъти? - Не, само веднъж!
Но трябва да е здраво, за да може да пробиеш гръдната кост.
Като го направиш, изпразваш спринцовката.
- Добре. После какво става? - И на мен ми е любопитно.
Не се майтапя! Ами ако я убия?
- Ами просто трябва да излезе от това състояние - Добре, брой до три.
- Добре, готов ли си? - Едно.
Две.
Три!
Ако си добре, кажи нещо.
Нещо.
Това беше яко.
- Уфф. - Оох, човече.
Миа. Миа
Как мислиш--
Как мислиш да се оправим с--
с това дето стана?
Ами ти как мислиш?
Мисля, че ще е най-добре ако Марселъс да не знае нищо,
Ако Марселъс знаеше за този инцидент,
Аз щях да съм в по-голяма опасност от теб.
Доста се съмнявам.
Ако ти можеш да пазиш тайна, то и аз ще пазя.
Да стиснем ръце?
Ще мълчим ли?
Супер.
А сега ако ме извиниш, ще си отида у на да получа инфаркт.
Винсънт.
Все още ли искаш да чуеш оня виц?
Разбира се.
С изключение на това, че още съм вцепенен от ужас за да се смея.
Не, няма да се смееш, защото не е смешен.
Но ако искаш ще ти го кажа.
- Нямам търпение. - Добре.
Три домата си вървели по улицата.
Татко домат, мама домат и малкото доматче.
Малкото доматче започнало да изостава, и татко домат се ядосал.
Отишъл при него стиснал го и казал,
"Кетчуп." (на англ. догонвам звучи по същия начин)
Кетчуп.
Ще се видим.
- Буч?
- Буч, спри да гледаш за малко. - Какво има?
- Имаш специален гост.
Помниш ли като ти казах, че баща ти е загинал във военнопленнически лагер?
Това тук е капитан Кунс.
Той е бил в лагера с баща ти.
Здравей, млади човече.
Доста съм чул за теб.
Виждаш ли, аз бях добър приятел на баща ти.
Бяхме заедно в онази дупка Ханой...
повече от 5 години.
Да се надяваме, че...
ти никога няма да изпиташ това,
но когато двама мъже са в такова положение, в каквото бяхме ние...
и то за толкова дълго време,
се пораждат особени взаимоотношения.
Ако аз не се бях отървал--
съм сигурен,
че майор Кулидж щеше сега да говори така със сина ми.
Но нещата се стекоха така, че сега аз говоря с теб.
Буч...
Имам нещо за теб.
Този часовник тук...
е бил купен от прадядо ти по време на Първата Световна Война.
Бил е купен от бакалия в Ноксвил, Тенеси.
Направен е от първата фирма, произвеждаща ръчни часовници.
До тогава хората носели джобни.
Бил е купен от пехотинеца редник Ирайън Кулидж...
в деня, когато е отплавал за Париж.
Това е бил ръчният часовник на прадядо ти,
и го носел всеки ден по време на войната и...
когато изпълнил дълга си, се върнал при прабаба ти,
свалил го, сложил го в една стара кутия за кафе, и той останал там...
докато дядо ти, Дейн Кулидж, бил мобилизиран...
и трябвало да отиде отвъд океана за да се бие с немците отново.
Този път това била Втората Световна Война.
Прадядо ти дал на дядо ти този часовник за късмет.
За нещастие късмета на Дейн не бил като този на неговия старец.
Дейн бил морски пехотинец и бил убит...
заедно с другите морски пехотинци при остров Уейн.
Дядо ти е бил лице в лице със смъртта.
Знаел е.
Никое от онези момчета не си е правило илюзията да се измъкне живо от острова,
и три дена преди японците да го превземат,
дядо ти помолил един картечар от въздушния транспорт, който се казвал Уиноки--
и никога преди не са се виждали--
да даде златния му часовник,
на малкия му син, който той не бил виждал.
Три дена по-късно дядо ти загинал, но Уиноки удържал думата си.
След войната той се отбил при баба ти,
донасяйки на баща ти, който бил още бебе златния часовник.
Този часовник.
Този часовник бил на китката на баща ти, когато бил прострелян в Ханой.
Плени ли го и го затворили във Виетнамски лагер.
Знаеше, че ако жълтите видят часовника,
ще бъде конфискуван и отмъкнат.
Според баща ти този часовник ти принадлежи по рождение.
Нямаше да позволи някой с мазни, жълти пръсти да докосва часовника на сина му,
и затова го скри на много скришно място - в задника си.
Пет години той носи този часовник в гъза си.
После умря от дизентерия-- Той ми даде часовника.
Аз крих това ръбесто парче желязо в гъза си две години.
Тогава...
след седем години, се върнах в къщи при семейството си...
и сега...
млади човече, ти предавам този часовник.
Време е, Буч.
В тежка категория,
- в десният ъгъл със сини гащета
тежащ 95 килограма,
Флойд Рей Уилсън!
ЗЛАТНИЯТ ЧАСОВНИК
Вече е официално.
- Уилсън е мъртъв! - Дан, това май е най-кървавия,
най-брутален бой в този град.
Не съм виждал друг победител, да изчезва от ринга толкова бързо като Кулидж.
- Мислиш ли, че разбра че Уилсън е мъртъв? - Според мен, да.
Видях как безумния му поглед се изпари и разбира какво е направил.
- Мисля, че всеки би се изпарил така. - Имаш ли усещане, че...
трагедията ще се отрази на бокса?
Трагедия като тази ще разтърси света на бокса из основи.
От първостепенно значение е очите на световната федерация по бокс да останат--
Човече, знаеш че не--
- Марселъс. - Не беше. Не съм го направил.
Не съм го направил.
- Как си? - Страхотно.
Не съм ти благодарила за вечерята.
- Какво знаеш? - Той е заложил.
- Ами треньорът му? - Казва, че не знае нищо. Вярвам му.
- Мисля, че Буч го е изненадал и него. - Не, човече, ние не "мислим"
Ние трябва да знаем. Закарай го при кучетата.
Със сигурност ще разберем какво знае и какво не.
В търсене на Буч-- Как искаш да го направим?
Ще обърна Земята за да намеря това копеле.
Ако отиде в Индокитай, искам във всяка купа с ориз по един негър...
готов да му го начука отзад.
Ще се погрижа.
Мистър.
- Хей, мистър. - Какво?
Ти участва в оня мач, в мача по радиото.
- Ти си боксьора, нали? - Кое те кара да мислиш така?
Хайде, недей така.
Ти си той, нали.
Знам че си ти.
Кажи ми, че си ти.
Аз съм.
Ти уби другия боксьор.
Мъртъв ли е?
По радиото казаха, че е мъртъв.
Съжалявам, Флойд.
Какво е усещането?
Какво е усещането за кое?
Да убиеш някой.
Да млатиш някой до смърт с голи ръце.
Ти добре ли си?
Да, но
това е тема, която ме интересува.
Ти си първия убиец, когото срещам.
Е?
- Какво е усещането да убиеш някой?
Сега ще ти кажа какво е.
Дай ми една от ония цигари там и ще ти разкажа всичко.
И така, Есмералда...
Вила Лобос-- Това Мексиканско име ли е?
Испанско е, но съм Колумбийка.
- Това е голямо прикритие, скъпа. - Мерси.
А ти как се казваш?
Буч.
- Какво означава? - Аз съм Американец, скъпа. Имената ни не означават нищо.
Та да продължим,
Есмералда,
какво искаш да знаеш?
- Искам да знам какво е усещането да убиеш някой. - Не мога да ти кажа.
Не знаех, че е мъртъв, докато ти не ми каза.
Искаш ли да знаеш как се чувствам сега, като знам че е мъртъв?
Въобще не съжалявам.
Какво да ти кажа? А?
Още като почнахме, нещата се объркаха.
Знам. Знам. Невероятно е.
Заеби го, Скоти. Ако беше по-добър боксьор, щеше да е жив.
Ако не си беше слагал ръкавици,
което е голямата му грешка, щеше да е още жив.
Да, добре, на кой му пука? Вече свърши.
Добре, стига вече за бедния, нещастен г-н Флойд.
Нека си говорим за богатия и преуспяващ г-н Буч.
Колко успяха да заложат?
Само осем? За колко време ще ги събереш?
Ще успееш ли до утре вечер? Не, разбирам.
Без няколко хаймани ли? О, Скоти, това е супер новина.
Това е страхотно, човече.
Да. А-ха. Не, аз и Фабиен изчезваме утре.
Сигурно ще ни трябват няколко дена за да стигнем до Ноксвил.
Добре, братле.
Прав си.
Дяволски си прав.
Добре, Скоти, ще се видим в Тенеси.
Добре братко.
$45,60.
И ето
още нещо отгоре за усилията.
И ако те питат кого си карала, какво ще кажеш?
Истината.
Трима добре облечени, мургави Мексиканци.
Лека вечер, Есмералда Вила Лобос.
Лека нощ, Буч.
Не светвай.
- Така добре ли е, Захарче? - Oui.
Тежък ли беше денят?
Доста.
Бих се.
Горкичкият ми.
Можеш ли да се любиш?
Знаеш ли какво? Мислех си да взема един душ.
- Смърдя като пор. - Харесва ми как смърдиш.
Чакай да съблека това яке.
- Гледах се в огледалото. - И?
Иска ми съм издута.
Значи си се гледала в огледалото и искаш да си бременна?
Издута. Да имам коремче.
Коремчетата са много секси.
Ти трябва да се кефиш,
щото си имаш.
Млъквай дебелако. Нямам си.
Моето е корем, като на Мадона когато направи "Lucky Star."
Не е същото.
Не знаех, че има такава разлика между коремче и корем.
Разликата е огромна.
Ще ти хареса ли ако си имам коремче?
Не.
Коремчетата правят мъжете да изглеждат просташки или като прасета.
Но при жените е много секси.
Всичко останало ти е нормално-- лицето, краката, бедрата, задника--
но с едно перфектно, закръглено коремче.
Ако си имах, щях да нося тениска с два номера по-малка...
за да го подчертавам.
Мислиш ли, че мъжете ще го намират привлекателно?
Не ми пука какво намират мъжете за привлекателно.
То рядко съвпадат това, което ние намираме приятно
за окото и ръката.
Ако имаше коремче, щях да ти ударя един по него.
- Щеше да ме удариш в коремчето? - Точно там.
Щях да те задуша!
- Щях да го сложа на лицето ти докато се задушиш.
- Ще направиш това с мен? - Да.
- Обещаваш ли? - Да.
Събра ли всичко?
- Да. - Добра работа, захарче.
Всичко ли мина по план?
- Не слуша ли-- ох
не слуша ли радио?
Никога не слушам мачовете ти. Ти ли спечели?
Да, аз.
- Ще се отказваш ли? - Разбира се.
Значи всичко свърши.
Още не е, скъпа.
В голяма опасност сме, нали?
Ако ни намерят ще ни убият, нали?
Но нали няма да ни намерят?
Още ли искаш да дойда с теб?
Не искам да съм ти в тежест или да се натрапвам. Това е--
Кажи го.
Фабиен,
искам да си с мен.
- Завинаги ли? - За винаги.
Обичаш ли ме?
Страшно много.
- Буч. - Да?
Ще ме оправиш ли с език?
А ти ще го целунеш ли?
Да, но ти си пръв.
- ОК. - ОК.
Буч.
Мисля, че съм пукнал ребро.
- Ще правим ли орален секс? - Не, идиотче, скапан съм от мача.
- Не ми казвай "идиотче". - Казвам се Фаби.
- Името ми е Фабиен! - Спри.
- Спри! - Казвам се Фаби--
Спри, загубеняко! Мразя този монголоиден глас.
Добре. Извинявай. Извинявай.
Вземам си думите назад.
Ще ми подадете ли суха хавлия, г-це Прекрасно Лале?
- Това ми харесва. Обичам да ми казват "лале".
"Лале" е много по-добре от "монголоиден".
Не съм те нарекъл "монголоидна". Казах ти идиотче.
И си взех думите назад.
Буч?
Да, лимоново сладкишче?
- Къде ще отидем? - Ами не съм сигурен.
Където искаш.
Ще изкараме много пари от това,
но те няма да са достатъчни...
за да живеем като царе вечно.
Мислех си да се смъкнем на юг.
Парите, които ще вземем ще ни отведат доста на юг.
- Може ли ако искаме да отидем в Бора Бора? - Разбира се.
И ако ти омръзне, може да се преместим.
Може би в Таити, Мексико.
Но аз не говоря испански.
Ами ти не говориш и Бора-борански.
Освен това Мексиканския е лесен.
Какво значи това?
Къде е магазинът за обувки?
Първо се изплюй.
Отлично произношение.
За нула време ще го научиш.
- Колко е часът? - Колко е часът?
Време е за лягане.
Приятни сънища, захарче.
Буч?
Зарежи.
Господи, изплаши ме? Кошмар ли сънува?
- Какво гледаш? - Филм с мотори.
Не съм сигурна как се казва.
- Гледаш ли го въобще? - Чат пат.
Малко е рано за взривове и гърмежи.
- За какво се разказва? - Откъде да знам? Нали ти го гледаш.
- Не, бе, малоумнико, какъв беше съня ти? - Не знам.
Не помня.
Много рядко помня сънища.
Я да видим кой е сърдит тази сутрин.
Защо не станеш да донесеш закуска.
Още една целувка и ставам.
- Сега добре ли е? - Да.
- Ставай, мързеливецо.
- Ооо, Господи
- Колко е часът? - Почти девет сутринта.
- В колко пристига влака ти? - В единадесет.
- Знаеш ли какво искам за закуска? - Какво, сладкишчето ми?
Ще си поръчам голяма чиния боровинкови палачинки...
с кленов сироп,
яйца и пет наденички.
Нещо за пиене?
Уау, добре ти стои.
За пиене-- Огромна чаша с портокалов сок...
и чаша кафе.
- След това ще похапна пай. - Пай за закуска?
- Можеш да ядеш пай по всяко време.
Боровинков пай, за да е като палачинките.
И за финал тънко парче топено сирене.
Къде ми е часовника?
Там си е.
- Не, не е. - Провери ли?
Да по дяволите, проверих. Какво си мислиш, че правя?
Сигурна ли си, че си го взела?
Да. На нощното шкафче.
- На малкото кенгуру, нали? - Да, беше на малкото кенгуру.
Да, ама сега го няма.
- Трябва да е тук.
Да, определено трябва да е тук, но не е! Тогава къде по дяволите е?
Фабиен, къде е шибания часовник на баща ми?
Имаш ли колко е изстрадал, за да ми го запази?
Нямам време да изпадам в подробности, но страшно много.
Можеше да изхвърлиш всички тия боклуци, но те предупредих за часовника.
Мисли.
- Взе ли го? - Така мисля.
"Така мислиш"? Какво означава това, по дяволите? Да или не?
Значи да.
Сигурна ли си?
Не.
Мамка му!
Копеле! Шибан--
Имаш ли въобще представа колко си тъпа?
Не!
Не си виновна ти.
Забравила си го в апартамента.
Ако си го забравила, не си ти виновна.
Доста неща ти казах да вземеш.
Напомних ти за него,
но не ти обясних колко е важен за мен.
Ако беше толкова важен, трябваше да ти кажа.
Не си телепат.
Нали не си?
Аз-- Аз съжалявам.
Недей. Просто няма да мога да закусвам с теб.
Защо няма да можеш?
Защото ще се върна да си го взема.
Няма ли да те дебнат гангстерите?
Тъкмо ще разбера.
Ако са там и не мога да го взема,
ще зарежа.
Аз го видях. Мислех, че съм го взела. Съжалявам.
Ето ти малко пари. Иди и си купи палачинки.
Приятна закуска.
Ще взема твоята Хонда. Ще се върна преди да си казала "боровинков пай".
Боровинков пай.
Е, не чак толкова бързо.
- Но доста бързо. ОК? - Ок.
- Чао. - Чао.
Мамка му! От всички боклуци, които може да забрави,
да забрави точно часовника на баща ми!
Специално й напомних--
на нощното шкафче, на кенгуруто.
Казах й: "Не забравяй часовника на баща ми."
Изглежда спокойно, Буч.
Точно така ще ги оправиш, Буч.
Копеле.
Мислите ли, че е мъртъв? - Мъртъв е.
- Господи. - Мъртъв е.
Ако ви трябват свидетели в съда, ще дойда. Оня беше пиян маниак.
Той ви блъсна и после се удари в оная кола.
- Кой? - Оня там.
Проклет да съм.
Простреляха ме!
Копеле!
- С какво мога да ви помогна? - Я да млъкваш.
Чакай малко, бе, я чакай малко!
К'во си мислиш че правиш?
- Ела тук скапаняко!
- Усещаш ли ужилването, дебелако?
Това е гордостта, която се ебава с теб, усещаш ли?
Трябва да го превъзмогнеш! А?
- По-добре ще е да ме убиеш-- - Определено, някой ще бъде убит.
Ей сега на някой ще му пръснат главата--
- Стой и не мърдай, мамка му.
- Това не е ваша работа, господине. - Мисля да стане.
- Пусни оръжието. - Не разбираш, човече.
Пусни оръжието.
- Махни си крака от чернилката,
- сложи си ръцете на врата,
и ела до тезгяха.
- Тоя тъпанар се опита да...
ме убие.
Млъквай. И ела насам. Хайде.
Зед. Майнард е.
Да, паяка току що си улови две мушици.
Никой не убива на моя територия...
- освен аз и Зед
Това е Зед.
- Ако не се лъжа, каза че ще ме чакаш. - Така е.
Тогава защо са пребити от бой?
Сами го направиха. Влетяха биейки се.
Ей тоя тук щеше да гръмне другия.
Вярно ли е? Щеше ли да го застреляш?
А?
Грейс добре ли е?
- Да. Нали не сме вторник? - Не, четвъртък е.
- Трябва да е добре.
Добре, изкарай оня кожения.
Мисля че спи.
Тогава ще трябва да го събудиш, нали?
Ставай.
Седни долу.
Кого искаш да оправиш първи?
Не съм сигурен още.
Онче-бонче,
хвани си негър за палеца...
ако кряка много.
го пусни.
Онче-бонче.
мама каза...
да си хвана,
идеалния и това си...
ти.
- Май теб има предвид, дебелако. - Да ти го начукам!
- Тук ли ще го направиш? - Не, да го закараме отзад.
Добре ми звучи.
Дръж под око тоя тук
Сега! Хайде! Копеле!
- Сега копелдако!
- Хайде! Да!
- О! Да!