ПЪЛЕН МРАК
Казват, че по-голямата част от мозъка ви се изключва по време на хомеостаза.
Всичко, без примитивната страна...
... животинската страна.
Нищо чудно, че съм още буден.
Транспортират ме с цивилни.
звучеше като 40.
Чух арабски глас. Някакъв свят човек на нещастието.
Вероятно по път към Ню Мека.
Но кой маршрут? Кой маршрут?
Подушвам една жена.
Потен, kолан за инструменти, кожен. Приличащ на човек, който търси нещо.
Свободни заселници.
И те поемат грешният път
Ето го и моят истински проблем:
Господин Джоунс, синеок дявол.
Иска отново да ме затвори
... само че сега той избра духовния път
Дълго време преди да спрем.
Дълго време за нещо грешно.
Защо паднах върху теб?
Мъртъв е. Капитанът е мъртъв.
Гледах право в него.
Часовникът показва, че сме 22 седмици по-рано.
Гравитацията не трябваше да се включва преди още 19.
-Защо паднах? -Чу ли какво ти казах?
Капитанът е мъртъв.
1, 550 милибара.
Губим 20 mb на минута.
Губим въздух. Нещо се удари в нас.
Само ми кажи, че още сме по курса.
Просто ми покажи звездите. Хаиде! Онези големи, ярки--
Какво?
Това е зов за помощ от търговски кораб Hunter Gratzner...
... на път за системата Танджияр...
... с 40 пътници на борда.
Извън маршрута сме и навлизаме...
... в планетарно тяло на позиция:
X38--
Фрай, какво по дяволите става с радиото?
Скорост на слизане извън познатите граници.
Подготвена си за това, нали?
Отвори въздушните спирачки сега.
-Отвори въздушните спирачки сега. -Центърът на гравитация твърде назад.
Препоръчва се да изхвърлите товар сега.
Какво по.... Какво беше това, Фрай?
Трърде тежки сме отзад!
Не мога да спусна шибания нос долу!
Кризисната програма избра втората планета, защото показва някакъв кислород.
Най-висока точка: 220 метра над повърхността...
... главно пепел и гипс и някакви изветрителни залежи.
Фрай, Какво по дяволите правиш?
Трябва да изхвърля още товар.
Опитах всичко друго. Още не мога да спусна носа.
Опитваш всичко по два пъти. Не можеш просто --
Ако знаеш нещо, което аз не знам ела и заеми пилотското място.
Според правилника сме отговорни за всеки един от тези хора.
Какво, да умрем от шибано благородство?
Да не си докоснала тази ръчка!
Няма да умра за тях!
Въздушните шлюзове разхерметизирани.
70 секунди. Все още имаш 70 секунди да изравниш кораба.
Въздушните шлюзове разхерметизирани.
Какво по дяволите става тук?
Имам?
Зак?
Някой ще пострада тези дни.
И това няма да съм аз.
Тук, Шаза
Предполагам че нещо се е объркало.
Съжалявам.
Махнете това нещо от мене!
Не го пипай! Не пипай дръжката!
-Оставете ме. -Махнете го от него.
Не. Твърде близо е до сърцето.
Има малко Анестезин в медицинското шкафче в дъното на кабината.
Не, вече няма.
Махайте се. Всички.
Махайте се!
Научи ме да бъда летец.
Интересно.
Някои друг има ли трудности с дишането?
Да. Сякаш имам само един бял дроб. Всички ние.
Чувствам се като след бягане.
Мислехме да потърсим други оцелели но видяхме това.
Какво по дяволите се случи?
Може да е било метеоритна буря. Може да е било блуждаеща комета.
-Не знам. -Е, поне за едно се радвам.
Този кораб не е предвиден за такова приземяване...
... мисля, че се справи добре.
Единствената причина да сме живи е тя.
Предполагам, че си прав. Благодаря.
Да. Благодаря че ни спаси задниците.
Не, наистина. Ужасно ти благодарим.
Браво.
Наскоро избяга от затвор с максимaлна сигурност
Е, просто ще го оставим заключен така?
Ако можех да избирам - да.
-Наистина ли е толкова опасен? -Само около хора.
Целият контейнер е обърнат. Всичко е с краката нагоре.
Благодаря на бога че не е абсолютна загуба.
Това ли имаш за пиене? Алкохол?
Ще искам фактура за това. Това са личните ми вещи.
Не мисля, че това ще ти помогне.
За съжаление, това не е позволено. Особено на Хадж.
-Осъзнавате ли, че няма вода? -Във всички пустини има вода.
-Просто трябва да я намериш. -Надявам се да си прав.
Ще има повече за мен.
Кучи син.
Какво е това?
Това са бойни брадви от Индия Голяма рядкост.
А това?
Това е ловна тръба за стрелички от Папуа Нова Гвинея.
Те са свръх редки, тъй като пламето е изчезнало.
Защото нищо не са можели да уловят с тези боклуци, вероятно.
Какво значение има? Щом го няма, майната му. Защо да го мислим? Какво може да направи.
Да дойде и да вземе това, което ти е останало.
Или да ти лази по нервите.
Или просто да се върне и да ти пререже гърлото докато спиш.
Звучи като пич.
За теб.
Ето.
Имам! Ако ще търсим вода, да тръгваме скоро.
Преди нощта, докато е по-хладно.
Али.
Извинете.
Мисля че трябва да видиш това.
Три слънца?
Като в шибан ад.
Е, толкова за нощта.
Толкова за часа за пийване.
Приемам го за добър знак...
... път, посока от Аллах.
Синьо слънце, синя вода.
Чудил ли си се защо съм атеист?
Това е лош знак. Това е посоката на Ридик.
Мислех, че си опознал задръжките му. Сигурно е тръгнал към залеза.
Точно. Което значи, че е тръгнал към изгрева.
Зеке.
Зареден е, предпазителят е сложен. Един изстрел ако го видиш, ясно?
Не ми казвай, че и ти отиваш.
Какво ще стане ако мистър Ридик ни види пръв?
Няма да има изстрели.
Тихо!
Седем камъчета ще държат дявола далеч.
Вие сте на път за Новата Мека, нали?
Веднъж в живота си всеки трябва да предпиеме великото пътуване. За да опознае Аллах.
Да. Но и за да познаеш себе си. -Да.
Ние всички сме на един път сега.
Съжалявам.
Видя ли нещо?
Никакъв Ридик.
Дървета. Дървета значи вода.
Удобно ли ти е там?
Можеш да минеш без някои неща ако имаш малко лукс.
Просто си дръж шибаните очи отворени.
Не искам тоя шибаняк да ми се промъкне иззад гърба.
Да, да, ти си копай. Аз ще държа позицията, приятелю.
-Боже! -Вероятно така би го направил...
... под челюстта, и ти изобщо няма да го чуеш.
Ето колко е добър.
Избяга от родителите си или те избягаха от теб?
Вероятно е масов гроб.
Като слоновете на Земята.
He питай какво може да е убило такива гиганти.
Цялата ли планета е мъртва?
Глътка?
Не трябва да го правим. Обезводнява още повече.
Сигурно е така.
Бихме могли да си останем на кораба. Може би трябваше така.
Ако не открием вода, знаеш какво ще се случи.
Аз исках да се махна.
Никога не съм виждал капитан толкова лесно готов да си зареже кораба.
-Мисля, че трябва да се движим. -Какво имаше предвид Оуенс...
... да не пипаш ръчката?
Това е между нас двамата, Каролин. Обещавам.
Аз не съм вашият капитан.
Докато се приземявахме...
... нещата отиваха към по-лошо, Оуенс беше във вихъра си.
Той попречи на приземяващия пилот да изхвърли главната кабина.
-С пътниците. -А пилота?
Предполагам, че се радвам да съм тук повече отколкото си мислех.
Хасан! Сюлейман!
Капитане.
Има ли някой тук?
Имало е вода тук.
Светлини?
Казват, "Бог е велик. "
Това е източникът на вода.
Няма светлина.
Няма светлина, защото няма тъмнина.
Ей, Мека!
Кажи ми че това беше ти сега.
За какво говориш? Беше тук и ми помагаше.
На кораба. Този шум?
Да не се опитваш да ми кажеш, че не сме сами?
О, Боже. Мислех, че съм единственият които е преживял катастрофата.
Беше някой друг. Беше някой друг от катастрофата!
Крики. Мислех че е тои. Мислех че е Ридик.
Няма гориво.
Сякаш е тук от години.
-Но ако бихме могли да-- -Млъкни!
-Съжалявам, Стори ми се че чух нещо. -Какво?
Изстрели.
Мамка му!
Какво направи на Зеке?
Какво му направи?
Просто го убийте. Просто някой да го убие преди той да --
Е, къде е тялото?
Искаш ли да ми кажеш за звуците?
Каза на Джоунс че си чул нещо.
Добре.
Ако не искаш да говориш, това е твои избор. Но да знаеш че...
... се обсъжда дали да не те оставим тук да умреш.
Искаш да знаеш за шепотите?
Какви шепоти?
Тези които ми казват да тръгна към онова сладко място отляво на гръбнака.
Четвъртия гръбначен прешлен отдолу.
Абдоминалната аорта.
Метален вкус, човешка кръв.
Като медна жица. Ако го пресечеш с ментов шнапс--
Искаш да ме шокираш с истината ли?
Всички ви е толкова страх от мен.
В друг момент го приемам за комплимент.
Но сега не от мен трябва да се страхувате.
Покажи си очите.
Ще трябва много да се приближиш.
Още.
Къде по дяволите се придобиват очи като тези?
-Трябва да убиеш няколко души. -Добре. Мога да го направя.
После трябва да те изпратят в дупка, където ти казват, че повече няма да видиш светлина.
Изкопаваш един доктор и му плащаш достатъчно...
... за да ти свърши една "блестяща" работа по очите.
За да виждаш кой ти се промъква зад гърба в тъмното?
-Точно. -Напусни!
Излез.
Готино хлапе.
Убил ли съм няколко души?
Естествено.
Убил ли съм Зеке?
Не.
Бъркате убиеца.
Няма го в дупката. Проверихме.
Проверете по-дълбоко.
Нека ти кажа какво мисля аз, Катрин...
мисля, че той го е убил и скрил някъде и сега иска ние да мислим, че има нещо друго тук.
Е, нека се уверим в това.
В средите на убийците Ридик принадлежи към "залата на славата"
Той обича да те стряска, да си играе с теб, защото само това може.
-Не искам да си губя времето в обяснения, Джоунс, ти все пак си полицай.
Казвам само, че трябва да намерим тялото.
-Хей! Аз ще сляза.
-Никой освен мен няма да слиза. -Стой тук.
-Това, че си рискуваш живота няма да промени нищо. Това е глупаво.
-Какво? Мислиш си, че се опитвам да се изтъкна?
-А така ли е?
Кухи са.
Аз съм вътре!
Аз съм тук! Аз съм вътре!
Мисля, че чух нещо.
Моля ви. Чувате ли ме?
Даи си проклетата ръка.
Аз те чух, Фрай. Аз те чух пръв.
-Хаиде. -Фрай, добре ли си?
-Какво има там долу? Какво е? -Намери ли Зеке?
-Добре си. -Всичко наред ли е?
-Да. -Мамка му!
Това беше невероятна шибана простотия!
Не знам какво по дяволите има там долу...
... но то е хванало Зеке, а почти докопа и мен--
Махнете го!
-Махнете го от мен! -Внимавай! Пази си главата!
Накрая открихте нещо по-лошо от мен?
Ето каква е сделката.
Работиш без вериги, без остри предмети и без клинчене.
-Правиш каквото кажа, когато ти кажа. -В замяна на какво?
За честта после да ме забиеш в някоя шибана килия? Да го духаш.
Истината е, че ми...
... писна да те преследвам.
Да не би да искаш да ме пуснеш?
Мисля си, че можеше да си умрял в катастрофата.
Моята препоръка: Убий ме.
Не рискувай да имам възможността да ти разпоря нещестния задник с остър предмет.
Гръмни ме, шибаняк такъв. Това бих направил аз на теб.
Искам да помниш този момент.
Какво можеше да се случи, а не стана.
Ето.
-Спокойно. -Да ти го начукам!
Имаме ли сделка?
"Искам да помниш този момент. "
-Само един? -За сега.
Значи щракваш с пръсти и той е един от нас сега.
Не казах това.
Така поне не трябва да се тревожа за всички вас...
... че ще заспите и няма да се събудите.
- Е, мога ли да говоря с него сега? -Не.
Мамка му!
Paris P. Ogilvie. Антиквар, предприемач.
Ричард Б. Ридик. Избягал престъпник...
... убиец.
Това е добро Шираз. Прекрасно е.
Много е скъпо.
Но разбира се, почерпете се.
-Знаете, че ценя този вкус, но това... Това е нещо съвсем различно.
-Няма нищо, което да не можем да поправим, стига да имаме ток.
-Е, не е първа класа, но...
-И не трябва да бъде...
-Вземете две такива клетки от кораба с който дойдохме...
...включете ги тук и сме готови за излитане. Нали така, капитане?
-Може ли малко помощ?
-Направи ми една услуга... Провери тези контейнери и...
...виж с какво можем да укрепим крилата.
Добре. Мой ред е.
Ето до тук сме.
Има достатъчно енегия за проверка но ще ни трябват още клетки.
Колко?
Ами, това тук хаби 90-gig. А пък...
... нашият е зареден с 20-gig клетки, значи пет.
Пет за да излетим.
По трийсет и пет килограма всяка?
Е, това е доста тежко.
Нали видя онази бракма отвън?
Май ще мога да я подкарам.
Ами действай. Ако имаш нужда от помощ....
Къде е Ридик?
Да вървим.
Липсваш ни. Хаиде.
"Липсваш ни. Хаиде. "
Слава на Аллах, за неговата благословия.
Какво?
Това е победителят в състезанието по прилика.
-Кои са били тези? Миньори? -Геолози като че ли.
Пионери, напредващи от скала на скала.
Колко мило да ни оставят толкова неща.
Защо са си оставили кораба?
Не е кораб. Совалка е, и тя може да се зареже.
По скоро е спасителна капсула.
Сигурно са имали кораб майка и той ги е прибрал.
Те не са си тръгнали. Хаиде.
Каквото уби Зеке е хванало и тях. Те са мъртви.
Нали не мислиш че биха тръгнали с дрехите оставени на закачалки...
-... И снимките по полиците. -Може да са имали лимит на товара.
Не си подготвяш спасителен кораб ако не трябва да се спасяваш, нали?
-Прав е, мамка му. -Вникавай какво говориш.
Просто казва, каквото си мислим всички.
Какво е станало? Къде са те?
Някой виждал ли е малкия? Али?
Някои провери ли реактора?
-Бавно. -Джак, чакай.
Другите постройки не са били сигурни.
Затова са избягали тук. Тежки врати.
Мислели са че са в безопасност. Но са забравили да заключат килера.
-Вземи.
-Какво, счупило ли се е?
- Не, има още няколко глътки.
- Всъщност, тъпако, се опитвам да ти се извиня.
- Добре. Да запечатваме това място и да се махаме оттук.
Каквито и да са тези неща, те стоят на тъмно.
Така че ако си стоим на светло, всичко ще е наред.
-Да вървим. -Преди 22 години.
Какво?
Тези проби имата дата.
Последната е отпреди този месец, преди 22 години.
-Нещо специално за това? -Не знам.
Може би.
Затъмнение.
Не ви е страх от тъмното, нали?
Занчи да вървим за енергийните клетки.
-Ще проверя корпуса, ще... - Почакай с клетките.
Да чакам за какво? Да стане достатъчно тъмно?
Не знаем кога ще се случи, не се вълнувай толкова.
Докарайте шибаните клетки.
-Какво обсъждате? -Би трябвало да знаеш как избяга Ридик.
-Може да пилотира? -Отвлече затворническия транспорт.
Добре ме разигра докато проследя задника му.
Това може и да е добре. Можем да го използваме за навигатор.
Той също така уби пилота.
Каза да му се доверя. Каза че имаме сделка с него.
Може би си забелязала, но веригите не го спират.
Единствената причина да сте живи, е че той вярва че ще може да избяга.
-Ако спре да вярва-- -Ако разбере че ще го прецакаме.
Просто искам да ме послушаш.
Ако докараме клетките в последния момент...
... когато сме готови да отлетим--
Не ни е направил нищо. Дори не ни е излъгал.
-Просто да си спазваме уговорката. -Той е убиец.
Законът казва, че той трябва да направи своето. Аз съм безсилен.
Танцуваме върху бръснач.
Няма да му дам шанс да вземе друг кораб.
Или да пререже гърлото на друг пилот.
Не и в моята смяна.
Лош знак.
Да се тресеш така в жегата.
-Мисля, че казах без остри предмети. -Кое, това ли?
Това е просто приспособление за бръснене.
Благодаря ти.
Май сме малко срамежливи.
Енергийни клетки.
Идват.
Странно е да не правиш проверка на двигателя.
Освен ако не ти е казал...
... подробностите около бягството ми.
Даде ми грозната версия.
Стрехуваш се, че ще се повтори.
Мина ни през ума.
Попитах какво мислиш.
Плашиш ме. Това искаш да чуеш нали?
Сега, може ли да си свърша работата?
Чаках да те хвана насаме.
Без ограничения.
Мислиш че Джоунс...
... е праведник? Мислиш, че бих му се доверил, че ще ме пусне?
Защо? Какво чу?
Аз мисля, че ако му извъртя някой номер, ще ме очисти
Би ме убил.
Но пък...
... аз съм двойно по-ценен жив.
Не знаеше ли?
Джоунс не е ченге.
Просто има никелова значка.
И синя униформа.
Но е шибан наемник.
Аз съм му една надница.
Ето защо не ме убива.
-Вярата е алчна. -Не ми губи времето.
Няма да се обърнем един на друг, колкото и да опитваш.
Не знам какво ще стане когато светлината со отиде.
Но знам че като почне умирането...
... това наше малко психарско семейство ще се разпадне.
Чудиш ли се защо Джоунс се тресе така?
Питай го.
Питай го защо твоя колега трябваше да умре толкова мъчително.
Кой си ти в действителност?
Не си ченге, нали?
Никога не съм казвал, че съм.
Не си.
Не си казвал и че си наркоман.
Ти започваш деня с кофеин аз го започвам с морфин. Е и?
Тук имаш по две започвания всеки ден. Какъв късметлия.
-Не е проблем освен ако... -Става голям проблем...
... когато остави Оуенс да умре така!
Тук има достатъчно наркотик да обезболи стадо мулета.
Оуенс беше вече мъртъв. Просто мозъкът му не го беше осъзнал.
Има ли още нещо което трябва да знам за теб?
-Аз те оставям да управляваш нашия живот...
- Усещаш ли това? Това ми е от първия път, когато избяга...
...тогава пропусна. Но парче от куршума остана в мен.
Усещам го как се притиска в гръбначния ми мозък...
Затова гледам да се погрижа първо за своите нерви.
- Казвам само, че можеше да помогнеш с нещо, но не го направи.
-Пазя собствения си задник първо, защо не? -Капитане! Капитане!
Не съм ви шибан капитан.
Какво виждат очите ми?
Ако ще вземаме нещо от кораба, предлагам да тръгваме.
Тая бракма е на слънчеви батерии.
-Къде е Ридик? -Остави го! Той не би ни чакал!
Мислех, че сме те изгубили.
Къде отиваш?
Да взема някои неща. Ей сега се връщам.
Не бихте тръгнали без мен, нали? Нали?
Само минута. Мамка му.
Колко ли са?
Красота.
Аллах!
Просто идея. Може би трябва да бягаме!
-Да вървим! -Хаиде! Бягай!
Мамка му!
Хаиде!
Влизай.
Залегни!
Не.
Не! Стой там!
-Стой долу, Шаза! Просто стой долу! -Ела тук!
Шаза, стой долу!
Наистина мисля, че трябва да влезем.
Трябва да сме вътре за да затворим вратата.
Да вървим!
Какво има?
Какво има сега?
Както казах...
... не за мен трябва да се безпокоите.
Трябваше да си остане долу.
Ако беше останала долу, Сега щеше да е жива.
Помниш ли костницата?
Може би това са копеленцата дето са избили всичко живо на тая планета.
Какво ще правим сега?
Това ли е единствената ни светлина? Това ли е всичко?
Не. Има електрожен на пода. Просто не мога да го намеря.
Моля ви, тихо.
Защо го правят? Този звук?
Може би така виждат.
С ехолокация, като прилепите.
Може да е дупка в корпуса. Не знам.
Хаиде, Джоунс. Ти имаш голямата пушка.
По скоро ще пикая стъкло.
Защо не отидеш да провериш?
-Не оставам тук нито секунда повече. -Къде отиваш?
Накарай го да седне.
-Не знаеш какво те чака навън. -Но знам какво има вътре.
Побързай!
Сега сме затворени в по-тясно пространство! Мразя това
Изключително лош момент избра.
Просто не бягай.
Не мърдай.
-Вземи това. -И това.
Хасан? Къде е Хасан?
Живо ли е?
-Като че светлината ги изгаря. -Наранява ги.
Светлината ги наранява.
Хасан?
После ще му палим свещ. Хаиде. Да се махаме.
Значи имаме един оксижен.
И две фенерчета.
Трябва да има нещо което да използваме от кораба.
Спирт. Всичко над 45 градуса гори доста добре.
-Колко бутилки имаш? -Не знам. Около 10.
Джоунс, имаш сигнални ракети.
-Може би имаме достатъчно светлина. -Достатъчно за какво?
Придържаме се към плана. Ще закараме клетките на совалката.
Ще се махнем от тази скала.
Неприятно ми е да руша красива теория с грозни факти но...
... камиончето е на слънчеви батерии.
-Няма да върви през нощта. -Значи ще ги носим.
Ще ги влачим. Каквото е нужно.
Исаш да кажеш сега? С всичките тия неща навън?
Добре, колко може да продължи това? Часове?
Ден най-много?
Имам впечарления от модела...
... двете планети се движеха заедно...
... ще продължи доста дълго.
Тия слънца все по някое време ще се покажат.
Щом съществата имат фобия от светлината, просто да си седим...
... и да чакаме слънцето.
Сигурен съм че и някои друг го е казал...
... заключен в оная стая с реактора.
Трябва да мислим за всички, особено детето.
-Ще се уплаши навън в тъмното. -Не го използваи така.
-Как? -Като димна завеса. Справи се с твоя страх.
Защо не млъкнете за малко...
... и не ме оставите да измисля нещо което не включва масово самоубийство?
Аз чакам.
Колко тежиш?
-Какво значение има? -Колко?
Около 79 кила, ако трябва да съм --
Значи 79 кила безмозъчно страхливо месо. Ето защо няма да измислиш нищо.
Така ли е? Къде отиваш?
Това нищо не решава.
Те се страхуват от нашата светлина.
Значи не бива да се страхуваме от тях.
Сигурна ли си че можеш да ни заведеш? На тъмно?
Не, аз не мога.
Но той може.
Стоите близо.
Чакай.
Изглежда чисто.
-Каза "Чисто. " -Казах, "Изглежда чисто. "
Как изглежда сега?
Изглежда чисто.
Ще вървя 3 метра пред вас. Искам светлина откъм гърба, но не в очите ми.
И вижте да не сте порязани. Вече познават нашата кръв.
Наистина ли ще го направим?
Ще се държим заедно. Ще поддържаме светлината.
Това е всичко, за да преживеем този ад.
Готови?
Само хабим светлина.
Дай му клетките и кораба...
... и ще ни остави всичките.
Всичките.
Не разбирам.
Какво е толкова важно в шибания ти живот че те е страх да не го загубиш?
Има ли нещо?
Освен следващата доза?
Стойте близо.
Чакай.
Това не може да е истина.
Върни се!
Добре ли си?
Това не може да е истина.
Трябваше да умра във Франция.
Дори не съм я виждал.
Хубаво е да знаем че ти си добре.
Искам ли да знам?
Приближаваме ли?
Можем ли да поддържаме темпото?
Ще ми кажеш ли какво става?
-Пресякохме собствените си следи. -Въртяли сме се в кръг?
-Загубихме ли се? -Слушаите.
-Знаеш ли поне къде сме? -Слушаите!
Отпред има каньон. Заобиколих за да спечеля време за мислене.
-Мисля, че трябва да тръгваме. -Не знам.
Обречени сме.
-Особено с кървящото момиче. -Какво?
Какво говориш? Тя не е ранена.
Не тя.
Тя.
Ебаваш се!
Мислех, че ще е по-добре да ме взимат за мъж.
Мислех, че така ще ме оставят намира вместо да се занимават с мен.
Съжалявам.
Наистина ли кървиш?
Можехте да ме зарежете на кораба. Затова не се обадих по-рано.
Надушвали са я още като тръгнахме.
Ако случаино не си забелязала, те вървят след кръвта.
Така няма да стане.
Трябва да се върнем.
Какво каза?
Ти ни докара тук...
-... и ни направи на товарни животни. -Сбърках. Признавам.
-Не може ли просто да се върнем на кораба? -Не знам.
Чудесен бриз. Открито пространство. Почва да ми харесва.
Пак ли си се надрусал? Само се чуй.
Не, правилно. От какво да се страхувам?
Моят живот просто е димяща купчина лайна.
Аз казвам да вървим. Каньонът е само 200 метра и после е градчето.
Защо не се стегнете, залепете това дете и да вървим.
-Тя е капитанът. Слушай я. -Да я слушам?
-Когато тя щеше да ни пожертва? -Какво?
Това не ни помага.
Катастрофата. Опита се да изхвърли пътническата кабина, да ни убие в съня ни.
-Млъкни! -Ние сме разходими.
-Просто ходещи призраци? -Затвори тоя шибан кенеф!
Добре!
Разбрахме те.
Всички може да ни е страх.
Колко тежиш сега?
Присъдата е произнесена. Светлината свършва.
-Не всички ще успеем. -Просто го разбра ей така?
Останахме шестима.
Ако преминем през каньона и загубим само един ще е цял подвиг.
-Не и ако аз съм този. -Какво ако си от другите пет?
Слушам.
-Какво правят там? -Мисля, че говорят за каньона.
Как да ни преведат.
Полевите доктори решават кой умира или живее. Викат му Триаж.
Продължих да казвам че е убийство, дори когато и аз го направих.
Както и да е, аз смятам че е нещо, за което да се хванеш.
Жертва. Окачваме тяло, Оставяме го в началото на каньона...
... като примамка.
После го завличаме. Слагаме още кабел на шейната.
-Влачим тялото 5-6 метра зад нас. -Интересно украшение.
Не искам да ги храня. Просто искам да ги отклоня от нашата миризма.
-На кого си метнал око? -Не гледай.
Какво по дяволите ти става?
Имам, забави. Остави още място между нас и тях.
Добре, стига глупости.
Убиваш момичето, а аз ще ти пазя гърба от другите.
Не е голяма работа за теб. нали?
Просто се чудя дали не ни трябва по-голямо парче примамка.
Като кого?
Оставете шеината! Да бягаме!
Да вървим!
Първо правило.
Стой на светло.
Помниш ли този момент?
Не трябваше да ме пускаш.
Беше наперено копеле преди.
Цял герой.
Веригите.
Пушката.
Значката.
Казах ти да ме очистиш.
Обратно на кораба?
-Да се натискаме заедно докато светлината свърши? -Махни се от нас.
Докато не можеш да видиш какво те изяжда. Това ли е големия план?
-Къде е Джоунс? -Коя половина?
Ще загубим всички тук навън.
-Трябваше да си стоим на кораба. -Умря бързо.
И ако имаме избор, така трябва да вървим.
Не плачи за Джоунс.
Да не си посмяла.
Сляпо петно.
Ще се помолим ли заедно?
Аз вече се помолих с другите.
-Безболезнено е. -Безсмислено е.
Това, че не вярваш в бог не значи че тои не вярва в--
Мислиш ли. че някой може да прекара половината си живот в гето...
... и да не вярва?
Мислиш ли, че би могъл да се роди на бунището...
... с пъпна връв увита около врата му и да не вярва?
Бъркаш, Свети човече.
Аз абсолютно вярвам в бог.
И абсолютно мразя тоя шибаняк.
-Но въпреки това той е с нас. -Две от момчетата ти са мъртви.
Колко вяра ти е останала, отче?
Виждам само един път. Този път. Това е единственият начин да се махнем оттук.
Дръжте момичето между вас.
Ами клетките?
Аз ще ги взема.
-Мърдайте. -Сигурен ли си, че ще успееш?
Не гледаите нагоре!
Избиват се!
Движи се!
Продължавай да се движиш!
Чакай!
Махни се от нея!
He знаеше с кого се ебава.
Хаиде, изправете го.
Е, къде по дяволите е твоят бог сега, а?
Близо ли сме?
Просто ми кажи че е там!
Не можем да успеем.
Скрий се тук!
Скрийте се тук! Сега!
Защо още е навън?
Няма да се върне, нали?
Това е последното, което можах да намеря.
Силен инстинкт за оцеляване.
Възхищавам се на това у една жена.
Обещах им, че ще се върнем с още светлина.
Така ли?
Какво? Страх ли те е?
Мен? Да ме е страх?
Хаиде.
Трябва да има някаква част от теб, която иска да се върне към човешката раса.
Наистина, не зная как.
Тогава просто ми дай светлилна. Аз ще се върна сама.
Ето.
Моля те, просто ела с мен.
Имам по-добра идея.
Ела с мен.
Ти се ебаваш с мен. Аз знам кой си.
Знаеш кой съм?
Ти нищо не знаеш за мен.
Аз ще те оставя тук.
Влез вътре.
-Не мога. -Разбира се, че можеш.
Ето. Ще те улесня.
Хвани ми ръката. Хайде.
Виж, никой няма да те вини. Спаси себе си.
Хайде.
Ето, това е.
Добро момиче.
Сега ти! Ти ме чуй!
Аз съм капитанът на този кораб.
Няма да оставя никого на тая скала с тези твари дори ако трябва--
-Махни това от врата ми. -Млъкваи!
-Би умряла за тях? -Бих се опитала за тях.
Не ми отговори.
Да, бих.
Бих умряла за тях.
Колко интересно.
Не се съмнявах.
Някой да не е готов?
Ето го моят Бог, господин Ридик.
Не спирай!
Хайде! Движи се!
Знаеш пътя!
Качваите се. Хаиде. Вътре.
Ела.
Сега.
чакай.
Добре, дръж се за мен.
Ще се махнем оттук. Добре, хванах те.
Хайде, Ридик! Ставай!
Казах че аз ще умра за тях, не ти. Движи се. Хаиде.
Не за мен.
Не за мен!
С толкова неща, за които да се моля...
... не знам откъде да започна.
Какво правиш?
Не може ли просто да се вдигнем оттук?
Не можем да излетим...
... без да им кажа Лека Нощ.
Ще има въпроси, когото и да срещнем.
Може дори да е наемнически кораб.
Какво по дяволите да кажем за теб?
Кажете че Ридик е мъртъв.
Умря някъде на онази планета.