Когато живеех в Англия, майка ми ме отгледа сама.
След нейната смърт дойдох тук да търся баща си.
Така ли?
Баща ми, Бил Търнър.
Ти се съгласи да ми помогнеш, когато разбра името ми.
Точно това исках и не настоях да разбера защо.
Но аз не съм глупав. Ти си познавал баща ми.
Наистина. Един от малкото, които го познаваха като Уилям Търнър.
Всички останали му викаха просто "Каиша".
Каиша?
Добър човек. Добър пират. Кълна се, одрал си му кожата.
Не е вярно. Той плаваше на търговски кораб.
Беше почтен човек и зачиташе законите.
Беше проклет пират, нехранимайко.
Баща ми не беше пират!
Прибери я, синко. Няма нужда пак да ти надвивам.
Ти наруши правилата на двубоя. В честна битка щях да те убия.
Значи няма защо да се бия честно, нали така?
Докато висиш там, слушай внимателно.
Единствените валидни правила са:
какво човек може и какво не може да направи.
Или можеш да приемеш, че баща ти бе пират и добър човек, или не можеш.
Пиратът е в кръвта ти, така че някой ден ще трябва да приемеш това.
Ето сега мога да те оставя да се удавиш,
но не мога да закарам кораба в Тортуга сам-самичък, чат ли си?
Така.
Можеш ли да плаваш, командван от пират?
Или не можеш?
Тортуга?
Тортуга.
Животът е тъжен, ако човек не е вдъхнал дълбоко
от сладкия букет на изобилието, наречен Тортуга. Чат ли си?
Какво мислиш?
Няма да е същото. - Казвам ти, приятелю,
ако всеки град беше като тоя, никой нямаше да се чувства нежелан.
Скарлет!
С какво заслужих това?
Жизел.
Коя е тя? - Какво?!
Това може би си го заслужих.
Проклет да си, че дишаш, малоумнико!
За бога!
Джак!
Да се научиш да не будиш човека, като спи.
Носи нещастие. - За щастие, знам да го предотвратя.
Събудилият купува на спящия пиене.
Спящият го изпива, докато изслушва предложението на събудилия го.
Точно така. Става!
По дяволите! Вече съм буден!
Това заради миризмата!
Отваряй си очите.
Кажи сега с какво си се захванал.
Преследвам "Черната перла".
Знам къде ще хвърли котва и ще я превзема.
Джак, гониш вятъра.
Ти знаеш по-добре от мен легендите за "Черната перла".
Затова знам какви са намеренията на Барбоса.
Трябва ми само екипаж.
Барбоса не е човек, който ще търпи глупаци или ще се сдуши с тях.
Тогава добре, че не съм глупак.
Докажи, че не съм прав. Защо мислиш, че Барбоса ще си даде кораба?
Да речем, че всичко е въпрос как ще го уреди човек.
Това хлапе ли?
Това е детето на Бил Търнър, Каиша.
Единственият му син. Чат ли си?
Той ли е?
Значи, както го уреди човек.
Чувствам промяната на вятъра.
Ще намеря екипаж. Тук е пълно с луди глави като теб.
Да се надяваме.
Вземи каквото можеш! - И нищо не връщай!
Ще вечеряш с капитана и той иска да облечеш това.
Кажи му, че не съм особено склонна да изпълня желанието му.
Знаеше, че това ще кажеш.
Каза също, че ако е така, ще вечеряш с екипажа.
Гола.
Ха така!
Няма нужда от официалности, няма кого да впечатлим.
Сигурно си гладна.
Опитай виното.
И ябълките. Ето тази.
Отровна е.
Няма никакъв смисъл да те убивам.
Тогава ме пусни. Имаш дрънкулката. Аз не ти трябвам.
Ти не знаеш какво е това, нали?
Пиратски медальон.
Ацтекско злато.
Един от 882 еднакви къса, предадени в каменна ракла на Кортес.
Откуп да спрат кръвопролитията, които отприщила неговата армия.
Но алчността на Кортес била неутолима.
Затова езическите богове проклели златото
с ужасно проклятие.
Всеки смъртен, който извади и един къс от каменната ракла,
да бъде наказан за вечни времена.
Вече не вярвам в приказки за духове, капитан Барбоса.
Точно така.
И аз така си помислих, когато за пръв път чух преданието.
Погребано на остров, известен само на онези,
които знаят къде се намира.
Това и направихме - намерихме го.
Намерихме раклата. А в нея - златото.
И го взехме всичкото!
Харчихме, продавахме,
прахосвахме за ядене и пиене, и приятна компания.
Колкото повече пръскахме, толкова повече разбирахме,
че пиенето не ни напива.
Храната става на пепел в устата ни,
а всички приятни компаньонки в света не задоволяват похотта ни.
Ние сме прокълнати мъже, г-це Търнър.
В началото алчността ни тласкаше, а сега...
...ни погълна.
Има само един начин да отменим проклятието.
Всички пръснати късове ацтекско злато трябва да се съберат
и да се заплати за пролятата кръв.
Благодарение на теб, имаме последния къс.
А пролятата кръв?
Ето защо няма никакъв смисъл да те убивам.
Още не.
Ябълка?
Интересно. Като ме убиеш, какво смяташ да правиш?
Виж!
На лунна светлина се вижда какви сме всъщност.
Ние не сме сред живите, затова не можем да умрем.
Но не сме и мъртви.
Твърде дълго ме мъчи жажда, която не мога да утоля.
Твърде дълго ме мъчи глад до смърт и още не съм умрял.
Нищо не чувствам.
Нито вятъра по лицето си, нито морските пръски,
нито топлината на женска плът.
По-добре започни да вярваш в приказки за духове, г-це Търнър.
Самата ти си в такава приказка!
Какво гледате? На работа!
Чухте капитана. На работа!
Да ти напълнят окото, капитане! Всички верни моряци пред мачтата.
Всеки един със свои заслуги
и все луди глави.
Това е значи умелият ти екипаж?
Ти, моряко! - Котън, сър.
Г-н Котън, имаш ли кураж и дух да изпълняваш заповеди
и да останеш верен при опасност и почти сигурна смърт?
Г-н Котън. Отговори, човече! - Той е ням, сър.
Отрязали му езика, та научил папагала си да говори вместо него.
Още никой не знае как.
Същия въпрос към папагала на г-н Котън.
Вятър в платната! Вятър в платната!
Предполагаме, че това значи "да".
Разбира се. Доволен ли си?
Е, доказа, че са луди.
Каква е ползата за нас?
Ана Мария!
Мисля, че и това не си заслужил. - Това точно съм го заслужил.
Ти открадна лодката ми! - Всъщност...
Взех я назаем без разрешение, но с твърдото намерение да я върна.
Но не я върна! - Ще имаш друга.
Ще имам. - По-добра.
По-добра!
Онази. - Коя?
Онази ли?
Тъй вярно. Същата.
Какво ще кажеш? - Да!
Да!
Вдигай котва!
Много лош късмет е да се взема жена на борда, сър.
По-лошо ще е да не я вземем.
Как да стигнем до остров който никой не може да намери,
с компас, който не работи?
Компасът не показва север, но ние не търсим север, нали така?
Трябва да свием платната, сър.
Ще удържи още малко.
Какво ти се върти в главата, та ти е така весело, капитане?
Настигаме ги.
Време е, душице.
Мъртвите не разказват легенди.
Тръпки ме полазват, като се сетя колко моряци са погинали в тоя пролив.
Откъде Джак има тоя компас?
Не се знае много за Джак Спароу, преди да дойде в Тортуга
да търси съкровището от Острова на Смъртта.
Преди да го срещна, когато бил капитан на "Черната перла".
Какво?
Не ми спомена това. - Сега не се доверява особено.
Не беше леко да научи тоя урок.
Три дни след отплаването първият помощник вика: "Всичко по равно.
Мястото на съкровището също." И така Джак издаде къде се намира.
Същата нощ на кораба стана метеж.
Изоставиха Джак на самотен остров да умре.
Като преди това полудее от жегата.
Значи това е причината за всички...
Причините нямат тук нищо общо.
Когато изоставят пират, му дават пищов за един изстрел. Само един.
Не стига за лов, нито пък за спасение.
Но след три седмици глад и жажда,
пищовът ти се струва истински приятел.
Но Джак избягал от острова и все още има своя изстрел.
Но ще го използва само за един човек.
Помощника му, вдигнал метежа.
Барбоса. - Точно така.
А как е избягал от острова? - Ще ти кажа.
Нагазил в плитчините и чакал три дни и три нощи,
докато всички морски твари свикнали с присъствието му.
На четвъртата сутрин оплел с въже няколко морски костенурки,
вързал ги заедно и така си направил сал.
Вързал с въже морски костенурки! - Точно така.
От какво е направил въже?
От човешка коса.
От гърба ми.
Пусни котва! - Пускаме котвата!
С младия г-н Търнър слизаме на брега.
Капитане.
Ами ако се случи най-лошото?
Спазвай закона. - Тъй вярно. Закона.
Десет години трупаме плячка. - Най-сетне дойде време да я харчим.
Да се отървем от проклятието, ще сме богаташи
и ти ще си купиш око, което ти става и е от стъкло.
От това ми влизат трески и е ужасно.
Спри да го търкаш.
Какъв закон ще спазва Гибс, ако се случи най-лошото?
Пиратския.
Който изостане, го оставят.
Сред крадците няма герои.
С това твое неуважение към пиратите
ти си на път да станеш първия.
Измъкна човек от затвора,
превзе кораб от флотата,
отплава с пиратски екипаж от Тортуга,
а мислиш само за разни съкровища.
Не е вярно. Не мисля за никакви съкровища.
Не всички съкровища са от сребро и злато.
Господа, настъпи мигът!
Спасението е близо!
Мъките ни са към края си! - Елизабет.
Десет години всевъзможни изпитания
и всички доказахте стотици пъти своя боен дух,
стотици пъти!
Колко страдах само!
Наказани бяхме, до един, незаслужено за престъплението ни!
Ето го!
Прокълнатото съкровище на самия Кортес.
Възстановихме всяко изгубено късче от него.
Освен това!
Джак! - Не още.
Чакаме подходящия момент.
Кога е това? Когато ти имаш най-голяма полза ли?
Мога ли да те попитам нещо?
Да съм ти давал повод да не ми вярваш?
Направи ни една услуга. Знам, че ти е трудно, но стой тук.
И се помъчи да не правиш глупости.
Кой плащаше кръвната жертва, дължима на езическите богове?
Ние! - И с чия кръв още ще плащаме?
Нейната!
Знаете ли какво ще направя първо, като се вдигне проклятието?
Ще изям една кофа ябълки.
Наложено с кръв.
И вдигнато с кръв.
Извинявай, Джак. Няма да се уреди по твоя начин.
Това ли беше?
Имай търпение.
Стана ли нещо?
Не се чувствам по-различно. - Как да разберем?
Не си мъртъв!
Не.
Той ме застреля. - Нищо не се получи.
Проклятието още тегне върху нас!
Ей ти! Слугинчето! Как се казваше баща ти?
Уилям Търнър ли беше баща ти?
Не.
Къде е детето, което отплава от Англия преди осем години?
Детето, в чиито вени тече кръвта на Уилям Търнър? Къде е?
Вие двамата! Довели сте не когото трябва!
Не!
Носеше медальона. И е на същата възраст.
Твърди, че се казва Търнър. Чухте я.
Мисля, че ни излъга.
Доведохте ни тук за нищо.
Не позволявам да ме разпитват, не и такива като вас, г-н Туиг.
Кой вини него? Твоите решения ни водят от лошо към по-лошо!
Ти прати Каиша на дъното!
Ти ни докара дотук!
Ако някой страхливец смее да излезе срещу мен, да се обади!
Викам да й резнем гърлото и да пролеем кръвта й. За всеки случай.
Да!
Медальонът! Взела го е!
Марш подире й, банда некадърни неблагодарници!
Къде са греблата? - Няма гребла!
Греблата са изчезнали! Намерете ги!
Ти!
Ти трябва да си умрял. - Не съм ли?
Прегодори...
Пре-по-го-до-ри...
Прего...
Разгори... Разни...
Договори...
Преговори? - Точно така! Преговори!
Преговори!
Преговори?
Да се продъни вдън земя тоя, чиято овча глава роди тия преговори!
Сигурно са французите.
Пак пирати! - Добре дошли на борда, г-це Елизабет.
Г-н Гибс?
Хей, момче, къде е Джак?
Джак Спароу?
Той изостана.
Да спазим закона.
Вдигни котва! Опъни платната!
Светкавично, мърлячи такива!
Как, по дяволите, се измъкна от оня остров?
Като ме изостави на онова забравено от бога място,
забрави нещо много важно.
Аз съм капитан Джак Спароу.
Няма да повторя грешката си.
Господа, всички помните капитан Джак Спароу?
Аха.
Убийте го.
Кръвта на момичето не ви свърши работа, нали?
Приберете оръжието!
Ти знаеш чия кръв ни е нужна.
Аз знам чия кръв ви е нужна.
Що за човек ще изтъргува човешки живот за кораб?
Пиратът.
Така. Дай на мен.
Благодаря.
Казала си на Барбоса моето име като твое.
Защо?
Не знам.
Извинявай. Ръце на ковач.
Грубички са. - Не. Всъщност, да, груби са, но...
Не спирай.
Елизабет.
Той е твой.
Мислех, че съм го загубил, когато ме спасиха.
Беше ми подарък от татко. Изпрати ми го.
Защо го взе?
Защото се страхувах, че ти си пират.
А това щеше да е ужасно.
Не твоята кръв им беше нужна.
А кръвта на баща ми.
Моята кръв.
Кръвта на пират. - Уил, съжалявам. Моля те, прости ми.
Значи мислиш да ме оставиш на брега
с едно име и с твоята дума
и да гледам как отплаваш на моя кораб.
Не.
Мисля да те оставя на брега без каквото и да било име,
да гледаш как отплавам с моя си кораб и тогава ще изкрещя името ти.
Чат ли си?
Но все пак оставен някъде на брега,
само с едно име и твоята дума, от която имам нужда.
От двама ни само аз не съм вдигал бунт.
Ето защо, моята дума ще тежи.
Въпреки че май ще трябва да благодаря на теб, защото
ако не беше ме предал и оставил да умра,
проклятието щеше да тегне и върху мен.
Ама че смешен свят!
Капитане! Наближаваме "Прихващача".
Хрумна ми нещо, Барбоса.
Какво ще кажеш да вдигнем бяло знаме, аз да се кача при тях
и да преговарям за връщане на медальона ти?
Точно по този начин загуби "Перлата".
По-лесно се претърсват хората, когато са мъртви.
Заключете го в ареста.
Опънете въжетата!
При тоя вятър ще изпънем всички платна.
Какво става? - Настигат ни!
Това е най-бързият кораб в Карибите.
Кажи им го, след като ни хванат.
Ние не газим дълбоко, нали? - Аха.
Тогава да им избягаме в онези плитчини!
Няма нужда дълго да им бягаме. Само колкото трябва.
Олекотете кораба! От носа до кърмата!
Изхвърлете зад борда всичко, без което можем!
Явно някъде имате пробойна.
Опънете въжетата по вятъра! Пригответе оръдията!
И извадете греблата.
Това ще ни трябва.
Беше добър план - досега.
Гибс!
Трябва да се противопоставим. Ще се бием!
Заредете оръдията! - С какво?
С каквото и да е! С всичко! Каквото е останало.
Заредете оръдията!
С картеч и джепане! Пирони и натрошени стъкла!
С воля!
"Перлата" ще мине срещу вятъра отляво на борд.
Ще ни помете, без дори да се цели.
Спуснете котвата отдясно.
Отдясно!
Да ги изненадаме. - И двамата сте глупави!
Глупави като Джак.
Спуснете котвата отдясно!
По-живо, моряци, че вас ще заредим в топовете!
Пускай!
Сменят посоката.
Завий рязко вляво!
Рязко вляво!
Спри кораба.
Сега! - Огън!
Всички! Огън!
Надупчихте ми кораба!
Дай още идеи, момиче! - Твой ред е!
Взехме си беля на главата! - Да им я дадем!
Не търсят нея.
Медальонът.
Предайте се, двукраки хлебарки!
Пригответе куките!
Готови за абордаж!
Извадете пищови и саби!
Колер, Туиг при барутния склад!
А останалите донесете медальона!
Долу!
Много благодаря.
Джак!
Празно е!
Това не е много хубаво.
Къде е медальонът? - Нещастник!
А къде е скъпият Уилям?
Уил.
Елизабет!
Маймуната!
Не помръдва!
Елизабет!
Благодаря, Джак. - Няма защо.
Не ти. Кръстихме маймуната Джак.
Господа! Надеждата ни се възвърна!
И само на някой да му мине през ум за "преговори",
ще си направя жартиери от червата му!
Уил.
Безбожен дивак!
Ето те и теб, госпожице.
Май злоупотреби с гостоприемството ни.
Почтено е сега да ни върнеш жеста.
Барбоса!
Уил.
Освободи я!
Какво ти се върти в главата, момче?
Освободи я.
Имаш само един изстрел, а ние не умираме.
Не прави глупости.
Ти не можеш. Но аз мога.
Не бива така.
Кой си ти? - Никой. Той е никой.
Далечен втори братовчед на племенника на леля ми.
Но има чуден глас. Евнух е.
Казвам се Уил Търнър! Син съм на Бил Търнър Каиша.
Във вените ми тече неговата кръв.
Одрал му е кожата. Бил се завръща да ни отмъсти.
Правете каквото ви казвам,
че ще натисна спусъка и ще ме търсите на дъното!
Кажи условията си, г-н Търнър.
Освободете Елизабет! - Това вече го знаем.
Друго?
И екипажът. Искам екипажа невредим.
Съгласен.
Барбоса, лъжливо копеле. Закле се, че ще я освободиш.
Не поставяй под съмнение честта ми. Съгласих се да я освободя.
Но ти не уточни кога и къде.
Макар че е жалко да загубим нещо толкова хубаво, нали момчета?
Така че ми върни роклята, преди да си тръгнеш.
Винаги си ми харесвал.
Отива ти на черното сърце.
Още е топла.
Върви.
Хайде.
Много се бави.
Надявах се, че сме надмогнали това.
Джак. Джак!
Не забеляза ли?
Това е същият остров, на който те направихме губернатор преди.
Забелязах.
Може би пак ще успееш да избягаш като по чудо.
Но се съмнявам.
Върви.
Миналия път ми дадохте пищов с един изстрел.
По дяволите, прав си. Къде е пищовът на Джак?
Дайте го тук.
Като ни гледаш двама, бъди джентълмен и дай два пищова.
Един пищов както преди, но ти като джентълмен може да гръмнеш дамата,
а сам да умреш от глад.