Коледа идва, но само веднъж в годината.
И тогава всяко малко момиче и момче,
сред безкрайни игри и смехове,
открива своята нова играчка.
Аз ще ви разкажа за едно малко момче,
което живее на площада, и за него Коледа
е просто още един обикновен ден.
Той бе малко момче, което Дядо Коледа подмина, а то искаше по-малко от мнозина.
Пинк Флойд С Т Е Н А Т А
Беше точно преди разсъмване,
една от онези мрачни утрини
на черната 1944,
когато командирът запита командването да изтегли ли вече войските си.
"На позиция!" - му наредиха те,
а после генералите му благодариха,
затова, че неговата част
задържа танковете на врага.
И така,
предмостието на Анцио
беше спасено с цената на
стотина обикновени живота...
То бе едно малко момче,
което Дядо Коледа забрави.
И небесата знаят,
че то не искаше много.
То изпрати бележка на Дядо Коледа
за няколко войничета и барабан,
които толкова желаеше малкото му сърце.
Когато откри, че Дядо Коледа няма да дойде,
излезе там на улицата пред дома
и завидя на всички останали щастливи момчета.
И така, все пак
изглежда,
че вие дойдохте на шоуто,
за да усетите топлата тръпка на смущение
и видите блясъка на кадетите.
Кажете ми, какво ви смущава, сладури?
Не е ли точно това, което очаквахте да видите?
Ако искате да откриете, какво се крие зад тези студени очи,
просто трябва да пробиете и истината през грима да откриете.
Мама те обича, бебчо,
и татко също те обича,
и морето изглежда толкова топло, бебчо,
а небето е толкова синьо.
... тъжен бебчо...
Ако решиш да се плъзгаш
по тънкия лед на модерния живот,
повлякал след себе си
мълчаливия тих укор
на милиони насълзени човешки очи,
не се изненадвай,
когато ледът се пропука
под краката ти.
Ще пропаднеш безследно в своята душевна бездна,
със всичките свои страхове следващи те зад теб.
И ще се опитваш да дращиш по тънкия лед.
Татко прелетя Океана,
оставяйки след себе си само спомен,
снимка в семейния албум.
Татко, какво още остави ти за мен?
Татко, ти остави ли нещо за мен?
Всичко на всичко, това е
просто една тухла в Стената.
Всичко на всичко, това са просто тухли в Стената.
Леко. Бъди внимателен.
- Какво? - Ще ме качите ли там?
- Добре, къде е майка ти, тук ли? - Тя отиде на пазар.
Добре, всичко е наред.
Ето, така? Забавляваш ли се?
Прекрасно, прекрасно.
Добре, сега си тръгвай. Тръгвай!
Сега какво искаш да направя аз? Какво да направя?
Тръгвай, тръгвай си. Махай се! Тръгвай! Махай се!
И добрият стар крал Джордж
изпрати на мама късо писмо,
когато разбра, че татко си отиде.
То беше, спомням си,
във формата на свитък,
с дата, златния герб и печат.
И аз го намерих един ден,
затрупано и скрито завинаги
под старите снимки.
И очите ми още се насълзяват,
когато се сетя за подписа на Негово Величество,
положен под собствения му печат.
Било е в тъмни зори,
когато лед земята е покрил.
И тогава започнала атаката на онези танкове "Tигри",
и никой не успял да се спаси
от цялата Кралска бригада "С".
Никой не останал жив.
Повечето от тях намерили смъртта си веднага,
а останалите по-късно.
И така Главното командване
ми отне моя татко.
Видяхте ли уплашените до смърт,
чухте ли, как падат бомбите?
Запитахте ли се защо бягахме за да се скрием?
Когато обещанията за един нов свят се развяваха над чистото синьо небе?
Видяхте ли уплашените до смърт,
чухте ли, как падат бомбите?
Няма ги пожарите отдавна вече, ала болката остана.
Сбогом,
синьо небе.
Сбогом, тъжно небе...
Сбогом.
Сбогом!
Изчакай ме, Пинки.
- Това са моите патрони, нали? - Не знам.
Хайде, Бъчво. Велико е там долу в тунела.
Не мислиш ли, че ще бъде опасно, Пинки?
Не. Не бъди глупав.
- Добре ли си, Бъчво? - Да. Малко ме боли коляното.
- Хайде. - Не! Твърде опасно е.
- Ние ще изчакаме да дойде влака. - Дай ми фенерчето.
Пинки! Влакът идва!
Махни се от релсите. Глупав идиот такъв! Ето го, идва!
Пинки, махни се от релсите! Влакът идва!
Пинки, махни се от линията!
Ти!
Ти! Да, ти!
Няма да ти се размине!
Когато пораснахме и тръгнахме на училище,
имахме учители, които нараняваха децата винаги, когато си поискаха,
като изливаха яда си върху всеки от нас,
изкарвайки на показ
всяка от внимателно прикритите детски слабости.
Какво имаме тук, женчо?
Загадачни драсканици? Може би секретен код?
Не! Поеми, и нищо повече.
Поеми, чухте ли всички вие?
Момъкът вижда себе си като поет.
"Пари, върнете се. Аз съм наред, Джак.
Дръжте ръцете си далеч от моята печалба.
Нова кола, хайвер, четиризвездна мечта.
Мисля да си купя футболен отбор."
Абсолютни глупости, женчо!
А сега, готови ли сте да започваме?
Повтаряйте след мен:
Един акр представлява правоъгълно пространство...
чиято дължина е 201 метра,
а ширината му е 20 метра...
Но в този град бе известно,
че когато вечер те се прибираха в своите домове, техните дебели и психопатични жени
разбиваха всяка частица от живота им.
Ние нямаме нужда от образование,
не се нуждаем от мисловен контрол,
стига черен сарказъм в класната стая.
Учители, оставете хлапетата на мира.
Хей, учители, оставете хлапетата на мира!
Всичко на всичко, това е още една тухла в стената.
Грешка! Направи го, отново!
Всичко на всичко, ти си още една тухла в стената.
Ние нямаме нужда от образование...
Ако не си изядете месото, няма да получите никакъв пудинг!
... ние нямаме нужда от мисловен контрол,
Как можете да искате пудинг, щом не сте изяли месото си?
... Стига черен сарказъм в класната стая
Ти! Да, ти, женчо!
Стихове, чухте ли, всички? Момъкът вижда себе си като поет...
Учители, осавете хлапетата на мира.
Хей, учители, оставете всички тези хлапета на мира.
Всичко на всичко ти си още една тухла в стената.
Всичко на всичко, вие всички сте още едни тухли в стената.
Ние не се нуждаем от образование,
стига черен сарказъм в класната стая.
Отново. Един акр е правоъгълно пространство...
чиято дължина е 201 метра,
а ширината му е 20 метра.
Мамо, смяташ ли, че те ще пуснат бомбата?
Мамо, смяташ ли, че те ще харесат песента ми?
Мамо, смяташ ли, че те ще се опитат да смачкат топките ми?
Мамо, трябва ли да построя стена?
Мамо, да се кандидатирам ли за президент?
Мамо, мога ли да се доверя на правителството?
Мамо, дали те няма да ме изпратят на предната фронтова линия?
Мамо, аз наистина ли ще умра?
Спокойно сега, бебчо, бебчо, не плачи...
Мама ще направи така, че всичките твои кошмари ще се сбъднат,
мама ще те дари с всички свои страхове,
мама ще те пази тук под своето крило,
тя няма да ти даде да полетиш, но ще ти позволи да пееш.
Мама ще пази своето бебче чисто и топло.
... разбира се, че мaмa ще ти помогне да изградиш Стената.
Здравей! Хей! Има ли някой там?
Помниш ли ме?
Аз съм момичето от Гражданското...
Мамо, смяташ ли, че тя е достатъчно добра,
за мен...
И, мамо, не мислиш ли, че тя е опасна,
за мен...
Мамо, дали тя няма да отпрати твоето малко момче надалеч...
Майко, тя няма ли да разбие сърцето ми?
Спокойно сега, бебчо, бебчо не плачи,
мама ще проверява лично всички твои приятелки,
мама няма да позволи да се промъкне нито една мръсница до теб,
мама ще те чака вечер, докато ти не се прибереш,
мaмa винаги ще те намери, където и да си,
мaмa ще пази своето бебче здраво и чисто.
... ти винаги ще бъдеш бебчо за мен.
Майко, смяташ ли, че трябваше да бъде толкова висока?
- Да? - Ало. Има обаждане...
... за г-жа Флойд от г-н Флойд.
Ще приемете ли за ваша сметка разговор от Съединените щати?
Чудя се защо затвори? Като че ли има някой друг там...
...между Вашата съпруга, сър, и телефона, за да не може тя да отговори...
- Ало? - Това е обаждане от Съединените щати.
Безпокоим ли ви?
Вижте, той държи отворена слушалката и това е мъжки глас.
Какво да направим,
за да запълним
празните пространства?
Къде останаха вълните
от силно желаещи
да изреват?
Трябва ли да преминем
през това море
от лица
в търсене на повече
и повече аплодисменти?
Трябва ли да си купим нова китара,
или пък да караме нова, по-мощна кола,
да работим по цяла нощ
и да влизаме в битки?
Да оставим светлините включени, за да пуснем бомбите.
Да станем туристи отправени на Изток, да сключваме нелепи договори.
Да заравяме гробове и да разбиваме жилища.
Изпрати цветя по телефона,
да пийнем по едно и да се напием.
Да не ядем месо, да спим рядко,
да отглеждаме хора, вместо домашни любимци,
да обучаваме кучета, състезателни плъхове.
Да напълним тавана с пари,
да заровим съкровище, да се запасим със свободно време.
Но никога да не се отпуснем,
опряли гърбове към Стената.
Аз съм просто още едно ново момче,
странник в този град.
Къде са тук местата за развлечение
и кой ще ме разведе наоколо?
Имам нужда от мръсница сега...
имам нужда от мръсно момиче.
Има ли някоя жена в тази пустош,
която да ме накара да се почувствам истински мъж?
Вземи този рок'н'рол беглец
и ... бейби, освободи ме.
Имам нужда от мръсна жена...
имам нужда от мръсно момиче.
Имам нужда от мръсна жена...
имам нужда от мръсно момиче.
O-о-о, Господи!
Каква огромна стая.
Твои ли са всички тези китари?
Господи.
Тази стая е по-голяма от целия ми апартамент.
Харесваш "фуражките", а?
Мога ли да пийна малко вода?
Да ти донеса ли и на теб малко вода?
O-о-о, леле, каква вана само!
Искаш ли да се изкъпем?
Какво гледаш?
Хей? Ало?
Чувстваш ли се добре?
Ден след ден
любовта ни посивява,
като кожата на умиращ човек.
И нощ след нощ,
ние се преструваме, че всичко е наред,
но аз неусетно остарявам,
а ти неусетно охладняваш,
и нищо вече не е толкова забавно.
И аз мога да усетя,
че едно от моите превъплащения идва.
Аз...
чувствам...
студенина, като от бръснач,
сякаш стегнат в турникет съм,
сух като погребален барабан.
Тичай към спалнята,
в куфара оставен вляво ще намериш моята любима брадва.
Не изглеждай толкова изненадана, това е просто отминаваща фаза в мен,
един от лошите ми дни.
Харесва ли ти да гледаш телевизия,
да бъдеш между чаршафите, или пък да съзерцаваш пустата улица?
Искаш ли нещо за ядене,
искаш ли да се научиш да летиш?
Иска ли ти се? Искаш ли да ме видиш как опитвам?
Искаш ли да се обадиш на ченгетата?
Мислиш ли, че е време да спра? - Следващият път, шибаняко!
Защо избяга надалеч?
O-o-o, бейби,
не ме изоставяй сега,
как можеш да си тръгваш точно сега,
когато знаеш колко много се нуждая аз от теб?
Да направиш на пух и прах онази съботна нощ.
O-о, бейби,
не ме изоставяй точно сега.
Как можеш да се отнасяш с мен по този начин,
да бягаш далеч...
O-o, бейби,
защо избяга далеч?
O-o-o, бейби,
O-o-o, бейби.
Аз нямам нужда от прегръдка
и не се нуждая от успокоителни.
Мога да видя и сам написаното на Стената,
не мислете, че се нуждая от каквото и да е било.
Не,
не мислете, че се нуждая от каквото и да е било.
Всичко на всичко това са просто тухли в Стената.
Всичко на всичко, вие сте просто тухли в Стената.