По време на управлението на император Пу,
което бе наричано епоха на разцвет и опознаване на света,
живееше в провинция Фун Дзян един човек.
Наричаха го Ху Джоу и беше той велик ловец.
В своя занаят той се издигна до такива висоти,
че нямаше друг като него на света.
Постигна всички тънкости и хитрости.
Всеки хищник или птица можеше да улови с примка или с капан.
Пет пъти участваше Ху Джоу в съревнования
на най-добрите ловци на Земята. И нито веднъж не загуби.
ОСОБЕНОСТИ НА НАЦИОНАЛНИЯ ЛОВ ПРЕЗ ЗИМАТА
Завоюва си уважение от всички именити ловци в Империята,
при това без да загуби скромността си и лекотата в общуването.
Написа 8 трактата за изкуството на лова на зверове и птици.
Предаде знанията си на много хора,
но никого не можа да нарече свой ученик.
Стана му скучно и той реши да намери достоен на себе в ловкост и умения по други земи.
Но където и да ходи, не успя да срещне някой,
който да може да се сравнява с него по майсторлък и знания.
Докато не достигна края на земята, където всичко бе покрито със сняг
и зимата продължаваше почти година.
Жителите на тази ледена страна ловяха животни и риба с такива странни способи,
че те преобърнаха представите на Ху Джоу за изкуството на лова.
Тръгна той през студената гора и след дълго очакване
му се отдаде да примами в своята примка само една малка птичка.
Изведнъж се появиха хора със строги лица
и му поискаха разрешително за лов на птици и животни.
Интересно е, но напълно излишно e влязло в структурата на Изтока.
По-добре да бе описал нашия, роден лов.
Да, ама ние нямаме поезия, само проза, при това вулгарна.
В днешно време няма материал, даже малък разказ няма да изстискаш.
О, джипът вози някого!
Добрахме се!
Здравей, Кузмич!
Здрасти! - Здравейте!
Приемай гости! - Добър вечер!
А вие, впрочем, кой сте?
Ами, аз съм...
Юрий Николаевич Курцов. Началник на ловно-рибарския съюз...
към Министерство на горите.
Ами... за проверката сме... - Така ли?
Неофициална ли? - Естествено, че неофициална.
Добре дошли!
Ясно. Да приготвяме ли банята? - То се подразбира!
Игор Валентинович Речников. - Семьонов.
Помощник на Юрий Николаевич. - Много ми е приятно.
Хубаво е тук при вас! - Да!
Хубаво!
Какво става, скучно ли ти е там? Замръзна, горкото!
Юнак! Вкъщи, вкъщи!
Хубаво кученце! Как се казва?
Фию!
Фию?! Оригинално име!
Ама това не е име! Млад е още - не си е заслужил име.
И го викаш със свиркане!
Игор, добави пара!
Кузмич, а ти него помниш ли го? - Кого?
Ами това е този, проверяващия.
Не, може ли всичките да ги запомниш!? За един сезон толкова много от тях минават.
По някой път имаш чувството, че живея в град.
О, още някой дойде!
Струва ми се, че е 13-и пост. Ех, какъв въздух, а!
Ох, майчице! - Кой е първи?
Аз съм първи! - Първият път не е страшно!
Сега, сега, сега! - Хайде, аз съм след теб!
Ето, Пятаков, учи се! Здравословен начин на живот!
Честита баня, момчета!
Ние идваме при вас. За проверката от Министерството. - От кое?
Добър вечер! - Ние сме от Министерството.
Ние сме от Министерството на екологията и опазването на природните ресурси.
Аз съм Маслюк, началник на сектора, това е моят помощник - Олег Пятаков.
Вие ли сте горският? - Не, не съм.
Аз съм началник на ЛРС към Министерство на горите.
Нима не виждаш? - Не виждам. Вие нудисти ли те?
Да, излизаме от банята! Искате ли да се присъедините към нас, колеги?
Банята на Кузмич е чудесна! - Някой друг път.
Извинете, аз не чух вашето име?
Маслюк. Олга Валериевна, Маслюк.
Много ми е приятно. Юрий Николаевич.
Извинете.
Олга Валериевна, аз мисля, че те не са нудисти.
Че защо ги няма?! Не са свикнали, да не измръзнат.
Да! Такава смяна на начина на живот може да се отрази негативно на тяхното здраве.
О! Какво става с вас? Замръзнахте ли?
Втасахме сме я ние с тебе, Игор! Кузмич, махни всичко това!
Не разбрах! Защо? - Там при теб, Кузмич, еколози са дошли.
И какво от това? При мен на поста много хора идват.
Те с нашето министерство отдавна са врагове.
И какво ще правиме?
Всичко! Проверка по пълната програма. Как е дивечът при тебе?
Тича си там, на воля. - Именно, тича.
Сигурно не са хранени. Без човешка топлина, без грижи.
Съвсем са подивели.
Че какво е станало? - Казвам ти, еколози са дошли!
Главната при тях е жена. Много са ми говорили за нея.
Тя по-рано работеше в Министерство на водите.
Е, приятели, пропадна ни почивката!
Аха, а оная главната как е?
Такава нито ще я дигнеш, нито ще я онодиш.
А може ли, след пътя и банята... да се отпуснем?
Аз съм против. И вас не ви съветвам.
Всички наши беди и страдания са от това.
Е, как е тука при вас природата, горски?
Нормално, може да се каже - красива природа.
Да, природата при нас е чудесна!
Кой ли не е идвал при нас: прокурори, генерали и всякакви други звания.
И всички, без изключения, остават в пълен възторг...
от скромната и непретенциозна наша природа.
И погубват природа! Палят огън, секат дървета.
Да, да, да! - По дивеча стрелят.
А после се учудват: няма дивеч.
А как ще заповядате да проверяваме угоеността на дивеча?
Той, звярът, особено дивият, не се дава толкова лесно в ръцете ти,
за да можем да проверим колко сланина има, особено зимно време.
И ето с това тютюнопушене, вие нарушавате крехкото равновесие в нашата природа.
Утре ще започнем подробно да оглеждаме вашите владения.
Е, заповядайте! Както кажете.
А сега да спим!
Утре ще ставаме много рано.
Къде са ви удобствата? - Какви?
Ами те са на двора. Като излезете - веднага след барачката.
Е, аз какво ви казах?!
Сега без разрешение не можеш и да плюнеш.
Ами, екологията нарушаваш.
А ти, миличък, как си?
Страдам.
Не се вълнувай.
Сега ще поправиме твоето здраве. И стреса ще свалиме.
Има ли с какво да замезя, да не мириша?
Е какво, наглец, получили, гад? Е сега търкаляй се тука!
О, Олга Валериевна!
Ах ти, гадина! Идват тука всякакви! Щъкат нагло! В клозета влизат при мен!
Олга Валериевна, какво се е случило? Всичко ли е наред с вас?
Какво става тука при вас, горски? Не можеш да влезнеш в клозета!
Е, при мен, разбира се, няма особени удобства. Ама пък е екзотично!
Екзотично? Вие наричате това екзотично? Щъкат разни типове, надничат!
Кой е това? - И аз искам да знам какъв е тоя!
Охо! С какво така... сте го?
С юмрук! С юмрук в наглата мутра! За да не се учи да влиза и да наднича!
Кузмич, как е той? - Диша!
Той е общо взето спокоен, само е много любопитен!
Да. Не е легнал навреме в бърлогата, затова и щъка.
А при нас тук, по принцип, от Главна прокуратура идваха!
Той на тях толкова водка е излочил! Страда от махмурлук!
Затова и при вас е влязъл. За състрадание, може би.
Кой е той?
Мечок... около седемгодишен.
Няма още шест. Аз от рождение го наблюдавам.
По-развит е за годините си. И е общителен.
Какво ви стана? - Олга Валериевна! На къде?
Олга Валериевна, как сте?
Пил си!
Е, Олга Валериевна! Как може, на работа!?
Какво му е? - На кого?
На мечока. - Нищо му няма!
Ще се наспи и ще си върви.
Аз проверих.
Не сте го осакатили.
Само сте го пратили в... дълбок нокаут.
Добре, че дойте сам, без жена и без деца.
Да пиеш - живота си в безумие давиш.
Вярно, вярно, Олга Валериевна! - Така е.
Не се суети, Пятаков.
Който се налива, живота си разбива.
Така е, тя е права.
Е, какво, така ще седим на сухо ли?
Семьонов, наливай!
А ти защо седиш настрани?
Не бива! На сутринта ще страдам.
О, не се безпокой за това.
Тука при мене е такъв въздух, природна чистота, ще се събудиш като новородено.
Е, защо ще седиш като наказан? - На мен тогава в чинийката.
За конспирация.
Кузмич е абсолютно прав.
И за главата не се притеснявай, няма да боли.
Е, как е? - Благодаря, Олга Валериевна. Отлично!
Добро утро! - Добро утро!
Достатъчно, стига толкова! - Трябва да работиме.
Само минутка, Юрий Николаевич. Почакайте, ако обичате, малко.
Аз ей сега.
Добро утро на всички!
Аз в Япония, в Киото, посетих "Каменната градина".
Честно да ви призная, нищо не разбрах.
Дали жега беше, дали още на обяд топло саке пихме. И заспах.
Юрий Николаевич, свободно е!
Юрий Николаевич?
Юрий Николаевич, какво им е?
А, глупости. С ум и медитация главобол не се лекува. Няма да стане!
Слушай, Игоре, намери ни малко саламура. Най-добре от кисело зеле.
От зеле? - Аха, най-добре от зеле. Нашенско!
Крак в крак вървете! Тука е тресавище!
Кузмич! - А?
Не можеш ли да ходиш по-бавно? - Мога!
Внимателно, Олга Валериевна! - Защо така вървиш?
Тресавище! Тука през пролетта на геолозите два трактора потънаха!
Крак в крак трябва да се върви. По хълмчетата.
Трябва да бързаме.
Страхувам се да не ни завари нощта.
Господи. Няма ли някой нещо за пиене?
На. - Аха.
Благодаря. Е какво, тръгваме ли?
Защо да губиме време?!
Какво стоите? Хайде!
Тръгвайте след мен!
Кузмич! Голямо поле! - Какво говориш!? Три пъти Монако ще се побере!
А какво расте тука? - Трева, лишей, мъх! Това е блато!
А, солидно!
О, съдейки по стъпките, има и дивеч. Кой е ходил тук?
Полска мишка е минала. А ей там - хоботник.
Какво е това хоботник? - Хоботник - това е дребен местен хищник.
Да запалиме ли огън, да се стоплиме?
С огъня само унищожаваме природата.
Да, няма да е лошо да се стоплиме. Останало ли е още нещо за пиене?
Какво е това?
Чай. - Дай!
Това не е чай. - А какво?
Коняк! - Не може да бъде!
Хайде да тръгваме. - Вярно!
Скоро ще започне да се стъмва.
Кузмич! - А?
Почакай, де! На къде?
На къде води тая пътека в края на краищата?
Е, къде?! Натам - към военен полигон. - Така.
А натам - към моя пост. - Така.
Много е близо! Остават 12 километра.
Иван Сусанин, ние можехме ли с коли да стигнем до тука?
Разбира се, че можехме!
Ама нали сами искахте да видите моите владения.
Ето показах ви ги.
Два Люксембурга и малко ще се поберат.
Според мен вече минахме три.
Не разбрах. А къде...?
Кузмич, ах, ти...
Оригинал, голям оригинал си!
Бих казах, изключителен оригинал.
Не разбрах! - Че какво има за разбиране?
За чий ни мота тука по това тресавище и в тоя сняг?
Изтърках си краката до ушите от ходене!
При вас тука всички ли са такива? Големи... оригинали?
Не, не разбирам! Нали бяхте четирима! Къде е онзи - малкият?
Пятаков.
Пятаков! Къде си?
Пятаков, при мен!
Олег!
Няма още следи от него! - Къде си?
Пятаков!
Олег!
Трябваше ли да се събираме с тях, Юрий Николаевич?!
Пятаков! - Тука има ли хищници?
Има. Ето два вълка са минали. Обаче още сутринта.
Пятаков!
Струва ми се, че е негова следа. - Олег!
О, изчезнал е! - Пятаков!
Мълчи, бе, мълчи!
Е, какво, там ли е? - Спи си той.
Какво има там? Пятаков!
Легнал да спи!
Хърка!
Ей сега ще те извадя!
Как е той, жив ли е? - Жив е, диша!
Олег! Ставай!
Сега ще те извадя!
Пятаков, 'айде излизай!
Винаги с тебе само неприятности!
Според мен той там не е сам. - Грижи...
Излизай. Излизай веднага. - А с кого е той?
Е как е той там, Олга Валериевна?
Там има мечка.
Юрий Николаевич.
Олег. Пятаков. - Олга Валериевна.
Излизай леко. - Олга Валериевна!
Давай де, излизай! По-бързо! - Някой ме държи за крака!
Не ритай с крака! Не дразни звяра! - Хайде, давай, давай!
Кого? - Горски!
Не го дразни! - Помогнете ми!
Някой ме държи за крака. - Олег!
Казвам ти, не бий мечката по муцуната!
Мечка ли?! - Недей да биеш мечката с крака по муцуната!
Хайде, дърпайте!
Юрий Николаевич! Не изоставайте!
На къде? - Игор, сам не тичай!
Ще се загубите.
Олга Валериевна, тичайте след мене!
Какво се страхувате?
Той е домашен. - Не го дразнете!
Бързо, Олга Валериевна! - Пазете мечката!
Не обиждай животното!
Пазете природата, Кузмич!
Стой! Ще замръзнеш!
Ето, и тая се загуби.
Добро кученце, хубаво...
Чиба! Чиба, чиба...
Махай се!
Михалич, според мен това не е поста на Кузмич.
Коли..., кучката някаква... странна.
Не, това е поста на Кузмич.
Аз обиколих всичко наоколо - "каменната градина" си е на мястото.
То при нашия неопределен руски живот...
всеки може да построи не само "каменната градина",
а и всичко, което му хрумне.
Имам предвид, че необузданата фантазия се е развихрила при хората.
Особено далече от културните центрове.
В такава дупка и тишина, всичко може да се пръкне в главата ти.
Моят професионален опит подсказва: Кузмич има 4 човека на гости.
И един от тях е жена.
Така че можем да тръгнем в строй, Михалич.
Може, само че без жени.
О, дойдох си.
Привет, Кузмич!
Здрасти, Кузмич! - Банята, банята пригответе!
Тоест? - Има един при нас здраво измръзнал.
А може би и четиримата. Ох, трябва със сняг да ги разтрием!
Ух, едва ги довлякох! Особено една - тежка!
Коя е тежка? Ти какво? Отстреля ли нещо, а?
Не, бе. Това са мои гости. Едва ги събрах из гората.
Хайде, давайте, давайте! Помагайте, помагайте!
Няма нужда да ги разстриваме със сняг - няма да помогне.
Защо - проверено средство е!
Трябва им гореща вода. Имаш ли подходящ съд?
Имам. Японска вана, дървена. Казва се фураке.
От Япония ми я изпратиха за подарък.
Мисля, че всички ще се съберат. Ако са без комплекси. Щото една е жена.
Е, не е до комплекси!
Кузмич, давай по-бързо, там още един се размърда.
Сега идвам! - Стопли се. Може да го изнасяме.
Къде е това? Аха!
Ало? Не, не е Пятаков.
Той сега не може да говори.
Обадете се след един час. Може и да се освести. Аха! Доскоро!
Здрасти, здрасти!
Какво правите? Вие какво?! Какво си пускате ръцете?
Сега ще ти покажа! Мен с голи мъже да държите в каца?!
Това не е каца, а истинско японско фураке!
Това е фураке. - Пратиха ми го от Япония за подарък.
Не ме интересува откъде е тая каца, ама че наглост!
Истинско японско дърво. - Да, щяхме да ги изнесем!
Кой да знае?! Ох, извинете! Кой знаеше, че Вие по-рано ще се освестите?!
Той започна да мърда вече!
Знам аз, какво е започнало да им мърда! От това и дойдох на себе си!
Мене? С голи мъже в кацата? - Михалич!
Остави!
Защо не влезнете на топло, може да настинете.
Ти кой си?
Аз съм Лев!
Олга Валериевна, Вие ми напомняте за една дама,
която служеше в мойта дивизия, като инструктор по ръкопашен бой.
Значи...
Да, извинявай, после ще звънна.
На лов сте дошли?
Да, изпаднаха два свободни дни и решихме да починем.
Да постреляте по невинни животни?
Да-да, невинни! А кой от невинната мечка бяга цяла нощ из гората?
Това е друга работа!
Ние пазим природата,...
а вие я насилвате за свое удоволствие!
Да, да, да! - Да, ние ловуваме! Това е спорт.
Е, съвсем не е задължително да се стреля по животни. Ние не правиме това.
Да... - За нас е важен процесът.
Именно... - Съединяване с природата.
Ето вие можете да се убедите в това сами.
Утре ви каниме на глиган.
На какво? - На глиган.
Оттук минават мигриращи глигани.
Те през моя участък отиват в съседния.
Ние също ще отидем!
А може ли и аз да отида да видя миграцията, Олга Валериевна?
Черна врано,
... какво ти кръжиш...
... над моята глава?
Михалич, да добавя ли студена? - Аха!
Ти плячка няма да дочакаш,
...черна врано, аз не съм твой.
Ти плячка няма да дочакаш,
... черна врано, аз не съм твой.
Спри!
Пристигнахме!
Оттука ще отидем по постовете! - Извинявай, после ще позвъня.
Ние сега тамън стигнахме до пътеката на мигриращи глигани.
Добре, после ще обясня.
Колата скрийте в храстите.
Двигателят може да не се гаси, той не се страхува от него.
Но други звуци - не издавайте! - Добре.
Да! Аз сега не мога да говоря. Аз точно стоя на поста.
Че и аз сам не зная на кой. Като разбера, ще се обадя.
Извинете, Олга Валериевна.
Льова, как е при вас?
Тихо е, засега.
А Михалич къде е? - Там.
Къде? - Тук съм, Кузмич!
Е, как са нашите гости?
Не се притеснявай, аз ги оставих до пътя. Там е спокойно. Глиганът не минава.
Е, наслука! - Аха!
Настинаха, еколози.
Извинявайте, Олга Валериевна. Аз съм със слаби дробове.
По-малко трябва да се пие! И да не се завираш в преспите при мечките!
Стана случайно. Сам не разбрах как се случи.
Я, тихо!
Какво сте се развикали - глиганът е вече наблизо.
А къде е? - Още е далече.
Обаче има страшен слух. А и с обонянието е добре.
Ето специално мазило - намажете се.
За да не нервирате звяра.
Стъмва се. - Да.
А как ще ги видиме на тъмно?
Как, как... Очите им светят в червено.
Дрехите не трябва да се мажат, само откритите части на тялото.
Той не се страхува от тази миризма.
Намажете се със специално мазило. Да убиете човешкия дъх.
А колата напразно оставихте толкова близко.
Нищо, късно е вече. Може да го изплашиме, разбираш ли.
Какво е това мазило? Мирише на елха!
Бяла ела! Но основният й компонент са техните фекалии.
На кого? - На глиганите, естествено.
Олга Валериевна, измръзнахте ли? - Че как.
Елате в колата. От купето също се вижда пътя и е топло.
Чувствам, пусто е, няма звяр.
Само напразно се намазахме с лайна.
Извинете, Юрий Николаевич.
На студа мазилото стяга лицето.
Кожата сърби.
Нещо органично. Олга Валериевна, искате ли?
Пятаков, виж!
Виждаш ли, ей там? Червени точици?
Кузмич казва, че в тъмното техните очи светят червено.
Казваше.
Някак си странно гледа на нас, като че ли намига.
Втренчил се е. Видя ни.
Какво ще правиме, Олга Валериевна?
Някак си e странно всичко това.
Ние, двама не сме глупави, а нормални хора, седим тука,
намазани с дявол знае какво, в колата.
В очакване на някакаква...
гадина.
Глупости говориш, нали сме на лов.
Извинете, Юрий Николаевич.
Какво започнаха да гърмят? Глиганът е още далече!
Тръгнал е звярът! Кой стреля?
Кой подплаши звяра?
Нещо не е така.
Глиганите са минали. Красиво!
Виж, вкупом до покрива.
Съдейки по външни признаци - край на бричката.
По-внимателно! - Внимавай!
Кой е там? - Ние!
Кои ние? Еколозите ли?
Да! - Аз и Пятаков!
Цели ли сте? - Цели, само не е удобно да лежиме!
Какво се случи?
Какво, какво! Глиганът мигрира.
Не му заставай на пътя, ще те смачка! - Вадете ни по-бързо оттука!
На мекица! - Кузмич, страхувам се, че до сутринта няма да я изровиме.
Кой стреля? - Кой?
Ние! Стреляхме по глигана!
По какъв глиган? На колата всички стъкла изпотрошихте.
Без малко да ни убиете! - Извинете!
Олга Валериевна, удобно ли ви е така? - Как да ги изчоплиме оттука?
Хайде, давайте, направете нещо!
Що ли ми трябваше?! - Хайде, извадете ни от тука!
Аз, както Кузмич казваше, между очите стрелях. Те светеха в тъмното.
Какъв глиган, бе?
Това бяхме ние - пушихме в колата! Пишман стрелец!
Каква я свърши, а?
А ние мислехме, че е глиган.
Очите светеха. - Ние пушихме!
Е, кой пуши като е на лов?
Хайде, по-бързо ни вадете! - Ей, какво правите там?
Почиваме си! Вадете ни оттук, по-бързо!
Да, бе, а вие какво правите там?
Какво, какво - на миграция попаднаха.
Скапани ловци! Сега разбрах що за лов е вашият!
Вие там не се вълнувайте, пазете си силите!
Какво ще правим, Михалич?
Давай, отдясно мини! Отдясно! - Браво!
Давай! Напред!
Иди на място!
Не давай газ, не давай! - Че аз пеша вървя!
Още, още, Михалич, още!
Още... още!
Спирай!
Спри!
Льова, аз сега!
Побързайте, студено е! Цялото ми тяло се вкочани!
Тринайсти пост. Кузмич. Милицията ми дай.
Сержант Семьонов!
Направете нещо! Бързо вдигайте!
Страхотно! - Като в консерва сме се сгъчкали!
Ето, добрахме се! Сега ще ви освободим!
По-бързо де, студено е! Цялото ми тяло изтръпна!
Задушаваме се от смрад! Разбийте я тази кола!
Льова, по-внимателно с джипа! Тази кола ми е много скъпа!
Дали ще можем ли да я закърпим? Ти как мислиш, Льова?
Може, само на кабриолет ще стане.
Господи, такъв ли ви е на вас лова, а?
Готово, Михалич, свързах се с Семьонов. Сега ще дойдат специалните спасители.
Нагли, кални, вонящи твари! За глиганите говоря, другарю генерал!
Трябва да се отстрелват! Негодници, с една дума!
Хайде да бъдем последователни, Олга Валериевна.
Те са умни животни. Трябва да ги пазим.
Вие даже нас в това ни убеждавахте.
Признавам си грешката.
Стоп!
Здрасти! - Здраве желаем, Алексей Михайлович!
Здрасти, Семьонов! - Ето, най-добрият специалист-спасител.
На кого му трябва помощ? Да побързаме, че от сватба ме вдигате.
Ето, затиснати са, разбираш ли.
А какво, тук ли са затиснатите?
По-тихо! - Внимавайте, не сме глухи!
О, има признаци на живот!
Колко са вътре? - Двама.
Ще ги извадим. Миналата година 7 души извадих от един запорожец.
Цигани. От някакъв празник се връщали и се търкулнали в дерето.
Не можете да си представите на какво станала беше колата...
Не по-голяма от бъчва.
Къде са им главите? - На кои?
На тези в колата.
Ленин ще ги измъкне.
Кой? - Ленин.
Какъв ти Ленин? - На нашия спасител фамилията е Ленин.
Той затова не обича да се представя. Заради фамилията си.
И се жени, за да я смени.
В банята ги отнесахме. Те там като 2 залепили се пелмени лежаха.
Семьонов, сипи ни, така замръзнахме, че не си усещаме краката.
Е! - Сипвай, сипвай.
Е, за нас! За спасителите!
Кузмич, какво ти става?
Олга Валериевна, как се чувствате? Имате ли някакви желания?
Имам! Налейте ми водка!
А на мен? - И на вас също.
Добре си седим.
Утре отиваме за елени.
Ще ни правите ли компания?
А разрешително за елени имате ли?
Тихо, бе! - Естествено, че не.
А вас това спира ли ви? - Нас нищо не може да ни спре.
На мен един майстор специален рог ми подари.
"Зовът на самката".
Самецът към неговия зов като луд тича.
Кузмич! Аз разбирам, в Кавказ съм служил!
А ти? Ти откъде си научил всичко това?
Много хубаво пеят! Поддържат настроението!
Сега тръгвам.
Володя! Ти имаш сватба! - Вече съм на път. Не се вълнувай.
Ще ги спасим.
Кого? - Всички!
Ето.
Е, олекна ли ти?
Още?
Добро утро! - Добро утро!
Ало? Сега съм зает! После ще ти звънна!
Кога тръгваме за елени?
Е, какво, започваме ли?
Може би самците са тръгнали?
Я ми дай на мене. Аз като малък съм свирил на тръба.
Тихо. Отговаря.
Самец. Има дебел глас.
Сякаш реве. Очевидно има желание. Давай.
Работи дудукът. Натам!
Отдалечава се самецът. Какво иска?! Дай още веднъж.
А може, това да не е зов на самка, а напротив - вик на самец?
И ние викаме самците на бой, а те се страхуват и се отдалечават.
От нас няма да се измъкнат! Дай още веднъж!
Там!
Там! Напред!
Ти наблягай на чая.
Той бързо ще изтегли вчерашното от теб.
А чаят на Кузмич е забележителен! - Вярно е!
Истински китайски цветен чай.
Който, между другото, се прави от най-нежните цветове...
на връхчетата на чаените храсти.
Той винаги се е ценил в Русия.
Добро утро. - Кой я изпи?
Разполагайте се. - Какво се е случило, Олга Валериевна?
... на масата. - До леглото ми имаше чаша.
Добро утро!
Кой я изпи? - Аз.
Олга Валериевна, искате ли чай? - Е, и какво?
В чашата ми бяха контактните лещи.
Трябва ли ви помощ?
Не се разстройвайте. В стомахът му бързо ще се разтворят.
Нищо особено.
Разполагайте се.
Почакай, почакай. - Давай!
Елен. Съвсем наблизо. Как нагло ни отвръща, а!
Мисля, че ни зове на битка. Крив ти е рогът!
Много си ми е прав даже, щом като животното му отговаря.
Сега ще го подредим. Давай!
Той е там. Напред!
Вие какво тръбите? Моите не сте ли ги срещали?
В кални оранжеви куртки! - Не, не сме ги виждали!
4 часа откакто отидоха в магазина, няма ги и това е!
Голям самец. - А аз така се развълнувах!
Нещо ми омръзна да ловувам.
Черна врано,...
... какво кръжиш...
... над моята глава?
Пятаков! - Тук съм!
Вкъщи! Да спим! - Идвам!
Пятаков, бързо идвай! - Идвам, Олга Валериевна!
Тя винаги ли така се държи с тебе? - Да, така.
О, моят капитан беше звяр. Все нещо крещеше, искаше.
Аз него на лов при Кузмич за два дни го докарах, и край.
Какво край, поправи ли се? - Махна се.
В съседния район работи горски. Говорят, че е станал нормален.
Не, моята не е такава. Нея така лесно не можеш да я обработиш.
Пятаков, вкъщи! - Идвам!
Е, аз набързо. Тя като си легне и идвам.
Добре си седим. Тичам, Олга Валериевна!
Наистина, всичките ни беди от тях тръгват.
Ето тук не сте прави.
Е, за истинските жени, а те, уверявам ви,
при нас и по целия свят са много!
Е, за жените!
Цяла година и даже повече живя Ху Джоу сред жителите на снежната страна.
Но въобще не можа да постигне смисъла и умението им...
в ловенето на птици и зверове.
Разбра за най-почитания ловец...
и отиде при него с желание да усвои майсторството,
да постигне всички тънкости и особености на лова на местните жители.
"Искам да Ви стана ученик."
"Колко време е нужно да посветя на занятията,
за да достигна Вашето ниво?" - попита Ху Джоу майстора-ловец.
"Като минимум седем години, не повече от осем."
"Толкова дълго? Няма ли по-кратък път?"
"Има, но ти ще се запознаеш само с външната страна на учението, без неговата същност."
"Ако медитираш в двора ден и нощ в позата "вишни на заснежен камък",
може да ти стигнат 6 години."
"Сама по себе си медитацията няма да те направи майстор,"
"но може да ти върне спокойствието на духа и тялото, които са така необходими на ловеца."
Да.
Пятаков, къде си?
Пятаков! Олег!
Ей, Пятаков! Ставай, дробовете ти са слаби.
Какво, време за лов ли е? - Никакъв лов!
Достатъчно ни дойде вашият лов. Всичко, каквото искаш, само без лов.
Тук!
Тук дълбочината е добра. Даже шаран може да хванем.
Или нещо подобно.
Кузмич! А какво е това на дървото?
Къде? - Глухар.
О, а до него още един. А там още.
А ние не взехме пушките!
Казвах ви: поне една пушка трябва винаги да имаме с нас.
Така или иначе няма да ги уцелиш!
Они нарочно на върха седят, за да не можеш да ги стигнеш.
Ако можеш да прелетиш?
Да прелетиш?!
Семьонов!
Нещо ми омръзна риболова. Ела с мен, а?
Льова! Виж какво намерих!
Охо! Става.
Льова! Ти напълно ли си уверен? Работата е рискована!
Този способ на ловуване тепърва ще влезе в учебниците!
А може и в аналите... да го впишат.
За спомен. - Давай.
За историята!
Почакай, не така! Давай!
Семьонов, а аз от малък мечтаех да покоря въздушната стихия.
Свърши се!
Е, с бога напред!
Излитаме!
Не сме можели да ги стигнем?!
Как ли пък не! От Соловейчик още никой не е избягал!
За всяка хитрост има естествено противодействие!
Как си, Льова?
О, добре се издига!
Още отпусни!
Още? Отпускам!
Казвам ти, отпускай, но внимателно!
Льова, добре ли си?
Льова, как си?
Родени сме да направим приказка може би... Семьонов!
Ти отмерваш ли? - Какво?
Колко метра отмери?
30 метра, разбра ли? 30 метра ли отчете?
Льова, по-силно говори! Не те чувам!
Казвам: 30 метра, не повече!
Разбра ли? - Какво? Не разбирам!
Семьонов! - Какво?
Спусни... ме... надолу!
Повече да те отпусна? Разбрах!
Какво, още ли да те пусна? Не чувам!
Спусни ме надолу! - Льова, отпускам те!
Идиот! Аз тебе ще те отпусна!
Казвам ти: по-ниско ме спусни, идиот! Моля те!
Ей, помагайте! Господи, какво е това? - Льова, как е там? Красиво?
Помогнете! - Льова!
Какво искаш?! Пусни!
Льова! Льова!
За дърветата се хващай!
Чуваш ли?
Пятаков, при тебе кълве ли?
Олег?
А? - Кълве ли?
Не знам, Олга Валериевна.
Като че ли не.
О, а къде е чашата?
О, какво е това?
Нещо се хвана!
Не излиза, запъна се!
Кузмич, помагай!
Това е пъстърва. Е какво, голяма риба. Провървя ти.
А как да я изтегля, Кузмич?
О, не минава!
Олег, почакай, не дърпай! Сега ще подсека дупката.
Аха! Олга Валериевна, вижте - голяма се хвана!
Повече хващай по края! - Голяма се хвана!
Льова!
Льова! Стреляй по балона - ще те спусне! Чуваш ли?
Льова! Ако е малко, то пукни вторият!
Льова, я дай аз отдолу ще го прострелям!
И мене, нещастен стрелец... недъгав!
Боже мой. Господи! Как ми се вие свят.
Льова, не се бой! - Семьонов...
Не по теб, по балона.
Страшно е някак си! Лови!
Тогава стреляй сам!
"Не стреляй! Патроните ми останаха на поста!"
"Помогни! Лошо ми е!"
Льова, аз сега ще изтичам на поста за патрони!
Потърпи! Чуваш ли?
Потърпи!
Идиот! Как ще ми донесеш тук тези патрони? Господи.
А как да ти ги дам?
Моля ви, внимателно! Да не ми ударите рибата.
А тя не се ли съпротивлява? Болна ли е, какво ли?
Не, голяма е!
Може да е просто любопитна?
Интересно, кога ли такова внимание са й обръщали толкова хора?
Така! - Давай, внимателно!
За хрилете, за хрилете я хвани, нежно! - Ей, къде?
Покрий го! - Покрий, покрий го!
Хора... Хора... - Какво?
Казах, за хрилете трябва да се хване, иначе ще избяга.
А къде ми е голямата риба? - Там, там.
Избяга! Усетих, че под ръката ми се подви! Гад!
Как е дебнал, изведнъж в дълбокото се юрна. Почти ме повлече.
Аз ви се чудя. Какво правихте там?
Гледах дали има много риба.
Е, много ли е?
Е, за спасението!
Оставете ми и на мен малко. Да си оправя нервите.
Юрий Николаевич...
Игор, хайде, дай канчето!
Залепна.
Че кой пие от метала на студа? Като малките деца сте!
Внимание, не дърпай!
Трябва с дъх или със слюнка да го отлепим.
Какво ме гледате?
Аз със своите подчинени не мога да се целувам.
Рибата е негова, той да отговаря.
И да го целува. - Юрий Николаевич!
Аз съм женен! Не мога да изневеря, още повече с мъж.
Ами тогава... Олга Валериевна!
Аз ли?
За нищо на света!
А може би със спирт да пробваме?
Ами, разбираш ли, аз от вълнение изпих каквото остана.
Как?
Сам не зная как. - Какво ще правим тогава?
Пятаков! Освободи ме!
Олга Валериевна, не се вълнувайте, ще ви освободим!
С дъх трябваше да отлепите канчето, а Вие, уважаема, устните си пъхнахте!
Естественно, че ще замръзне. - Я дишах на нея...
Ще трябва при мен в банята да ги водим, така няма да ги отлепим.
Не се дърпайте, Олга Валериевна.
Какво става тук, сватба? - Боли.
Каква ти сватба? - Тогава "Горчиво"! - Защо издевателстваш?
Семьонов, а къде е Льова? - Льова отлетя. На креслото.
"Земя-3", говори борд 57. Забелязан е неидентифициран летящ обект.
Уточнете каква е целта, борд 57.
СОС!
Човек в кресло. Лети на балони.
SOS!
Повторете характеристиките на целта, борд 57.
Човек лети в кресло. Маха с ръка. Приветства.
Вашите указания, "Земя-3".
Ей! Свалете ме!
Още малко, Олга Валериевна. - Ох, боли.
Готово! Ето, Олга Валериевна, свободна сте.
За какво ми трябваше да ходя на риба с вас?! Дай огледалце.
Това са ви мъжките забавления. Малко ми е подпухнала устната, нали?
Нормално е, Олга Валериевна. Почти не се вижда.
Да пукнете с вашия лов и риболов!
Но защо така, Олга Валериевна?
Ето ние се готвим за лов за бобри.
Тук до Кузмич, на рекичката, живее стадо бобри.
Искате ли да видите? Препоръчвам. Много интересно.
Ние също ще дойдем. Желаете ли да се присъедините?
Добре, прилъгахте ме.
Михалич, търсят те на телефона, граничарите.
Нещо е станало при тях, аз нищо не разбрах.
Какво става? - Сега идва.
Да? Генерал Иволгин слуша.
Да, познавам Лев Соловейчик.
Той днес излетя от поста. Точно така, на кресло.
Да върнат креслото.
Какво? - Креслото да върнат!
Опит за минаване на границата?
Глупости на търкалета!
Така. Извикайте го на телефона!
Защо не може да говори?
- Ти защо на можеш да говориш?
Гласът ми изчезна. - Гласът му, казва, изчезнал.
Гласът му е изчезнал, казва. Само шепне. Не може да говори.
Значи, да се сгрее и нахрани. - Тъй вярно, да се сгрее и нахрани.
Да, слушам, другарю генерал. - Да се сгрее...
Свалили са го в четвърти квадрат. Летял по посока на границата. С оръжие.
Спасен съм! Мога да говоря! Михалич! - Седи!
Михалич, обясни им! Михалич, обясни!
Михалич, обясни им, че не съм се опитвал да бягам от родината!
На мен тук ми е интересно, в родината! Какво съм забравил зад хълма?
Какво, Кузмич? - Не, тук няма животни.
Да тръгваме.
Опита се да проникне Ху Джоу в тайнството на майсторския лов на ледената страна.
И изглеждало, че той е постигнал загадъчния и малко понятен свят на местните жители,
когато станало събитие, което коренно - не, кардинално, изменило всичко.
Тръгнал той веднъж с ловци за червеното животно,
което се почитало в ледената страна като най-големия трофей.
Три денонощия ловили те звяра, провирайки се през горските дебри,
газейки в дълбокия сняг, но не могли да го хванат.
Огорчил се Ху Джоу, че не им се отдало да хванат ловкия и хитър звяр.
Но повече се удивил той на поведението на ловците. Те се смеели и веселили.
Макар че били изморени и премръзнали, докато гонили хитрия звяр.
И той разбрал, че е важна не самата плячка, а обединението на хората и любовта...
Пак някой е дошъл.
Здрасти! - Здравейте!
Добър ден.
На място! А вие кой сте? - От Министерството на горите.
Идвам да ви проверя. Много хубаво куче. Как се казва?
Фию. - Оригинално.
Към краят на шестата година се оказало, че Ху Джоу...
е проникнал в самата същност на ловното изкуство,
въпреки, че нямал плячка, той разбрал главното.
Разказал той за това си откритие на учителя.
Който се замислил, разглеждайки ученика, а после казал:
"А сега ти предстои да постигнеш това, което е още по-висше...
и което е основата на нашата школа".
"Какво трябва да направя за това?"
"Нима трябва да медитирам още няколко години в двора?" - малко се отчаял Ху Джоу.
"Ти изтощи своята душа в търсенето на скрития смисъл" - усмихнал се учителят.
"Опитай се да се избавиш от това и отвори в себе си любов към всичко, което те заобикаля".
"Може би, си търсил това, което е било постоянно в тебе,
и е било нужно само да го почувстваш".