Нали ти ги уби.
Кой си ти?! Кой си?! - Франк!
Жената!
Само губим време!
Добре, този път ще се погрижа за нея лично.
Да, това сигурно няма да ти е много трудно.
Запазете ми го. Ако ви създава проблеми, удряйте го!
Но не през устата - той трябва да говори, и то много!
Ще те чакам при Скалата на навахите.
И дръж оня сакатия под око непрекъснато, ясно ли е?
Виждаш ли някого? - Не!
Ето го!
Само да стреляш ли знаеш
или можеш и да режеш?
Ей, ти!
Не бързай толкова!
Я да те поогледам хубавичко!
Хей, г-н Чу-Чу!
Лесно е човек да те намери. Негодник мръсен!
Няма нужда да те убивам.
Оставяш след себе си лигава следа, като охлюв!
Две хубави лъскави релси!
Има и още един негодник, който се отдалечава с всяка минута.
Ето - точно каквото поръча съпругът ви.
И тъй като плати в брой, всичко това сега е ваше.
Дъбови дъски, бук, бор - първокласен дървен материал.
Има и греди и колони за основи, 1 0 буренца с пирони,
20 варела катран и инструменти.
Може би е искал да разшири къщата.
Да разшири къщата ли?
С това може да построи поне осем такива!
Между другото, г-жо,
Макбейн поръча и това. Каза, че било важно.
Само че забрави да ми каже какво иска да напечатам отгоре.
Гара!
Може ли да повторите? - Казах да напишете ""Гара""!
Това ли търсиш?
До гуша ми дойде от касапските ти методи!
Зная, че жената е тук, но не искам повече ненужни убийства!
Готов съм да се спазаря за тази земя и да платя каквото трябва!
Не искам да губя повече време!
Направи голяма грешка, Мортън.
Когато не си във влака, приличаш на костенурка без черупка!
Смешно! Сакатият говори наперено, за да не разберат, че го е страх!
Дошъл съм да се спазарим, Франк.
Нямам време да се надпреварвам с теб!
Да се надпреварваш?
Я се виж! Дори не можеш да си стоиш на краката!
Това достатъчно ли е, за да те накара да се чувстваш по-силен?
Мога да те размажа като червива ябълка!
Разбира се. Но няма да го направиш.
Защото няма да ти е от полза.
Кой знае докъде би стигнал, ако имаше два здрави крака!
Помогни му да се върне във влака и го дръж под око!
Мортън, не се тревожи за земята.
Ако искаш да я платиш, направи го.
За теб няма значение кой е новият собственик.
Шайен! Хей, Шайен!
Тук има един квадрат от трупи! На него пише ""Воден резервоар""!
И тук също! Само че пише ""Пощенска станция""!
Тук пък пише ""Конюшня"".
А тук - ""Църква"".
Какво, по дяволите, е това? - Не се ли сещаш?
Това е железопътна гара, а това около нея е град.
Градът на Брет Макбейн.
Ама какъв щурак, а?
Да, но много особен щурак.
Ирландец.
Знаел е, че рано или късно линията, минаваща през Флагстоун,
ще продължи на Запад. Така че е огледал цялата околност,
докато не намерил тази пустош. Никой не я искал...
но той я купил.
След това затегнал колана и чакал с години.
Какво е чакал?
Железницата да стигне до тази точка.
Откъде да знае, че тя ще мине през неговата собственост?
Парните машини не могат да се движат без вода.
А единствената вода на 50 мили западно от Флагстоун е тук,
под тази земя.
Не е бил глупав нашият покоен приятел!
Щял е да продаде тая пустош на цената на тежестта й в злато!
Никой не продава мечтата на своя живот.
Брет Макбейн е искал да има собствена железопътна гара.
Откупил е правото да я построи.
Откъде знаеш всичко това?
Видях един документ. Беше напълно законен -
печати, подписи и всичко останало.
Но интересното бе, че със съвсем малки букви
отдолу имаше една клауза,
според която Макбейн или наследниците му губят правата,
ако до момента, в който линията стигне тази точка,
гарата още не е построена.
Като говорим за железници, забелязах, че работниците вече...
Забелязах, че работниците са вече току отвъд ония хълмове
и преди да се усетим, ще стигнат дотук.
Да.
Слушай, Хармоника.
Град, построен около жп-гара...
Човек може да натрупа състояние, нали? Стотици хиляди долари!
Дори повече -
хиляда хиляди долара!
Казват се ""милиони"".
Милиони, казваш?
Да, милиони!
Винаги съм мислел, че няма да е трудно
да се споразумеем с една умна жена.
Трябва само да...
Хей, ама вие какво стоите?!
Шефе, какво трябва да правим?
Какво да правите ли? Да построите жп-гара, идиоти!
Сигурно няма да е кой знае какво,
но ще е първото, което ще види, щом се върне.
Ако изобщо се върне.
Мисля...
Да, започвам да си мисля, че ще ми е малко жал да те убия.
На теб ти харесва да си жива.
Харесва ти и да чувстваш ръцете на мъж по тялото си.
Харесва ти!
Дори и ако са на човека, убил съпруга ти.
Каква...
Каква малка негодница!
Има ли нещо, което не би направила,
за да си спасиш кожата?
Нищо, Франк!
Да, сега разбирам защо толкова липсваш
... на мъжете в Ню Орлеанс.
Чудесно изобретение е телеграфът.
Джил? Брюнетката?
Боже мой, та всички клиенти на най-елегантния бардак
на Бърбън Стрийт ронят сълзи, откакто си заминала!
Я ми кажи,
старият Макбейн знаеше ли за това?
Да, сигурно е знаел.
Той е точно типа човек, който би се оженил за курва.
Хей! Та това е идея!
Бих могъл да се оженя за теб.
Тогава земята ще стане моя.
А от теб...
може да излезе идеална съпруга.
Аз обаче не ставам за съпруг.
Много жалко. Ще трябва да измисля друго решение.
По-просто.
И по-бързо.
Като шериф на тази област бях помолен да оглавя
продажбата на търг на цялата собственост
на тук присъстващата г-жа Джил Макбейн.
Този парцел земя е с размери 320 акра.
Свободен е от всякакви задължения и ипотеки.
Тази собственост и всичко, прилежащо към нея,
ще бъде предадено на щастливия купувач при продажбата.
Целият инвентар е изброен по номера в списъка, който раздадох.
Собствеността ще бъде продадена целокупно на онзи,
който заплати най-голяма цена. Ясно ли е това на всички?
Обявявам търга за открит. Кой ще направи първата заявка?
Хайде, кой ще направи първата заявка?
200 долара!
Имаме първоначална заявка от 200 долара.
200 долара! Кой дава повече?
Тая дръглива земя не си струва неприятностите, дето си навличаш !
Хайде, приятели! 200 долара? Та само добитъкът струва двойно!
Кой ще даде 300 долара?
Вижте, приятели. Разбирам, че не предлагаме Калифорния,
но 200 долара е ужасно малко за цялата тази собственост!
Дами и господа, не бих взел 200 долара дори като депозит!
Е, никой ли няма да даде повече?
Сигурна ли сте, че не искате да обявите минимална цена?
Дано да греша, г-жо Макбейн,
но май накрая ще продадете всичко за паница боб!
Само искам да го продам!
Добра ръка имаш, значи? - Щом казваш.
Колко? - Една карта.
И една за мен.
Раздаващият взема три.
Може ли... да изиграя едно раздаване?
Петнайсет.
Разбира се! Седнете.
Аз ще раздавам.
Как се...
Как се играе тази игра, г-н Мортън?
Много е проста. Ако използваш ума си,
не можеш да загубиш.
Петстотин долара.
Петстотин долара! Някой ще даде ли повече?
Едва ли.
Съжалявам, г-жо Макбейн,
но май ще трябва да приключим на тази цена.
500 веднъж...
500 долара два пъти...
500 долара... - Пет хиляди долара!
Казахте пет хиляди долара? - Идват насам.
Наградата за този човек е пет хиляди долара, нали?
Юда се е задоволил с 4970 долара по-малко.
В онези времена не е имало долари.
Да, но и тогава е имало продажни негодници!
Хей, чакай малко!
Затворът е натам!
Да, знам!
Ти обаче отиваш на гарата.
Изпращам те в Юма, Шайен.
Там имат модерен затвор. С повече стени, решетки и пазачи.
След 20-тина години ще ти хареса, ще видиш !
Два билета, амиго. До следващата гара - еднопосочни.
Наздраве за теб и поздравления.
Направи добра сделка.
А, търга ли имаш предвид?
Забрави за него. Не инвестирам в земя.
Изобщо не ми приличаш на
благороден закрилник на беззащитни вдовици.
Но пък...
И аз не приличам на беззащитна вдовица!
Шайенът е прав - ти си забележителна жена.
А ти пък си забележителен мъж. Но си си наумил нещо.
Ти също.
Гореща вода. Цяла вана с гореща вода!
Мисля, че е време да напълня ваната.
Кой си ти?
Джим Купър. Чък Янгблъд.
Още мъртъвци.
Всички те бяха живи, докато не срещнаха теб, Франк.
Ти плати 5 000 долара за нещо, което ми принадлежи.
Пет хиляди...
плюс един!
И ти имаш право да изкараш печалба.
На твое място не бих умувал много.
Искаш да лапнеш твърде голям залък.
Откажи се, докато още можеш.
Говориш като истински бизнесмен, Франк.
Влиянието на г-н Мортън е било благоприятно за теб.
Научил си и някои нови методи.
Да, г-н Мортън ти е показал доста нови неща.
Макар и да не си се отказал от старите.
Избери си който метод искаш, само направи сделката!
Коя сделка, Франк?
С теб имаме да уреждаме повече от една сметка!
Е, можем...
да ги съберем накуп и да ги уредим наведнъж! Тук и веднага!
По-полека, Франк, по-полека.
Трябва да се научиш да не прибързваш.
Да бъдеш спокоен е първото, което трябва да научи един бизнесмен.
Май г-н Мортън има още много да те учи.
Колко?
Един долар.
Май ще чуем онзи странен звук. - Точно сега!
Времето наистина лети.
Вече минава дванайсет.
Но... но те бяха негови хора! - Да.
И се опитаха да го убият?
Някой им е платил по-добре. - А ти! ...
Ти му спаси живота!
Не ги оставих да го убият, а това не е едно и също!
Да, сигурно не е същото!
Облечи се. Време е да си вървиш.
Сварила ли си кафе?
Този път - да.
Хубаво е!
Майка ми го правеше така.
Горещо, силно и хубаво.
Шайен...
Защо чака отвън?
Какво прави?
Дялка едно парче дърво.
Имам чувството, че когато спре да дялка,
ще се случи нещо.
Изненадан ли си да ме видиш тук?
Знаех, че ще дойдеш.
Мортън веднъж ми каза, че не мога да бъда като него.
Сега разбирам защо.
Него едва ли би го притеснявало, че все още си жив някъде.
Значи все пак разбра, че не ставаш за бизнесмен.
Аз съм просто човек.
Тази раса е доста древна.
Ще се появят и други като Мортън и ще я унищожат.
За нас бъдещето няма значение. Вече нищо няма значение.
Нито земята, нито парите, нито жената.
Аз дойдох, за да се срещна с теб.
Защото знам, че сега ще ми кажеш какво търсиш.
Миг преди смъртта.
Знам.
Стоплих ти малко вода. Намерих и един бръснач.
Остави го там, моля.
Искам да виждам как се движи строежа, докато се бръсна.
Знаеш ли какво?
На твое място щях да дам на ония момчета по едно питие.
Не можеш да си представиш
какво щастие е за един мъж да види жена като теб.
Просто да я погледа.
А ако някой от тях те плесне отзад,
не го взимай присърце.
Те са го заслужили.
Развесели любимия си брат.
Кой... кой си ти?
Хей, знаеш ли, че си бил хубав мъж!
Но не съм подходящият мъж.
Нито пък той.
Може би, но това няма значение.
Ти не разбираш, Джил.
Хора като нас носят нещо в себе си -
нещо, свързано със смъртта.
Ако тоя приятел оживее, ще влезе през вратата,
ще си събере нещата и ще каже ""сбогом"".
Сигурно би било хубаво да видиш как расте градът.
А сега трябва да вървя.
Ще стане хубав град - ""Сладка вода"".
Надявам се някой ден да се върнеш.
Някой ден.
Да. И аз трябва да вървя.
Не го взимай присърце.
Съжалявам, Хармоника. Ще трябва да остана тук.
Кой?
Налетях на г-н Чу Чу.
Изобщо не съм очаквал това от него.
Беше изплашен и...
Хей, Хармоника,
като те убиват,
моли се да е някой, който знае къде да стреля.
Тръгвай.
Тръгвай, не искам да ме гледаш как умирам.