Фараонът!
Анак-су-намун.
Имотеп.
Меджаи! Баща ми има нужда от вас!
-Не! -Иви.
-Бягай! Спасявай се! -Не!
Само ти можеш да ме съживиш!
Няма да те изоставя! Махнете се от мен!
-Анак-су-намун! -Имотеп.
Тялото ми вече не е негов храм!
Иви знам че напоследък не си на себе си, с тези сънища и видения.
Не, не, това са спомени, от предишния ми живот.
Честно, не изгубвам ума си, всичко си идва на мястото сега.
И поради тази причина, намерихме гривната.
Точно така, аз бях нейна пазителка.
Сега вярваш ли приятелю, ясно е че ти е отредено...
-да пазиш тази жена. -Да бе, тя е преродена принцеса,..
-а аз съм, войн за бог. -А сина ти е пътят към Ам Шер.
Трите страни на пирамидата. -Всичко е предопределено, преди хиляди години.
-А как свършва историята. -Само пътешествието е написано,..
без направлението. -Убедително.
По какъв друг начин си обясняваш виденията на Иви, че сина ти...
носи гривната на Анубис, как си обясняваш знака на ръката си.
-Съвпадение. -Приятелю,..
съществува добре забележима линия между съвпадение и съдба.
Не си го и помисляй.
Спри се там човече.
Когато времето дойде...
наистина ще ми хареса да те убия.
-Но докато дойде това време, по-добре да си малко по-мил, с мен.
Сега къде ми е водата.
Без лед.
Тръгнали са. Изпуснали сме ги.
Рик!
Aлекс ни е оставил вратовръзката си,..
и ни е направил малък пясъчен замък.
Това е храмът на Фили.
Отишли са във Фили.
Браво на Алекс, да вървим.
Великият храм на Атмус.
Това е пълноводният Нил там долу, сигурно е излязъл от коритото си.
В древността всичко това е било едно кралство.
Оазисът трябва да е близо, тук някъде.
Не се притеснявай Иви, ще го намерим, той е умно хлапе, ще ни остави знак.
Изненадан ли си да ме видиш?!
Оставяш знаци.
-Лок-На. Остави момчето на земята.
Надявам се родителите ти да са се забавлявали, по време на пътешествието.
Нил преля.
Хоръс лети.
Ийзи завии на дясно, дясно, дясно.
Има ли нещо, за което си забравил да споменеш, хм?
Ъ-ъ, хора.
Ам Шер!
Да.
Върна се.
Дръжте се.
Ами това не е никак хубаво.
Мамо, Татко.
Ако искаме да се измъкнем бързо, давай Ийзи.
Не, не ти луд ли си, това нещо върви с газ.
Откъде да взема газ от тук. Да не мислиш че има газостанция наоколо.
Освен това знаеш ли колко куб сm горещ въздух ми трябват.
Ако има някой които да намери горещ въздух Ийзи, това си ти.
Ела при татко.
Хоръс.
-Е Рик, какъв е планът? -Да намерим малко по-високо място.
Хоръс!
Трябва да вървя.
-Чакай. -Трябва да кажа на командирите къде сме.
-Не можеш да вървиш. -Ако армията на Анубис се пробуди,
Имам нужда от теб, за да открия сина си.
-Тогава първо ще ти помогна. -Благодаря ти.
Виж, Римски легионери.
И тук, войници от армията на Наполеон.
Как, в името на Анубис, е станало това?!
-Чуваш ли това? -Какво?
Нищо.
Абсолютно нищо.
Господи челюсти, вижте това, какви са ми главите.
Бих искал да знам как го правят.
Просто съм любопитен.
-Добър ли си с това? -Трикратен шампион, а ти добър ли си с това?
Ще разбереш скоро?
Най-добрия начин да убиеш войн на Анубис е да му отрежеш главата.
Ще запомня това.
Иви, опитай се да запомниш...
Дръж го здраво притиснато към рамото, води мишената за момент
и гледай да я бутнеш с един куршум.
-Няма да пропусна.
-Пирамидата! -Пирамидата!
Е сега вече загазих.
Сега може ли да го убия?
Господарю... Сега нямаме нужда от момчето.
Да но ни трябва гривната. Тя ще събуди армията на Анубис.
Гривната! Гривната е ключът?!
-Вземи тази гривна. -С удоволствие.
Какво има?
Нещо, идва насам.
Пригответе ятаганите! Отваряйте си очите!
-Джонатан. -Да.
-Съпругът и синът ми са там, нека се гордеят с нас.
-Както кажеш Иви.
Не се страхувайте. Не могат да ме наранят.
Къде е момчето?
Да вървим.
Ето къде си бил.
-Времето ти изтече, малък приятелю. -Пусни ме.
-Мамо. -Алекс.
Какви бяха тези, ужасяващи малки пигмей?
-Това са Логонатори. -Сигурен ли си?
Да. Нищо особено.
Хайде мамо, хайде, хайде татко, трябва да влезем в пирамидата.
Трябва да сваля гривната сега.
-Остави си я Алекс отива ти. -Не, разбирате, той ми каза, че
гривната ще ме убие ако не вляза в пирамидата докато слънцето изгрее.
-Днес. -Господи!
-Време за тръгване.
-Мислех че каза, че това е нищо?!
-Къде е Джонатан?
-В безопасност сме. Спасени сме, спасени сме!
Виждаш ли тези свещени камъни никога няма да ги пресекат.
-Сигурен ли си? -Разбира се че съм сигурен.
Извинявай сгреших.
Чакайте ме. -Побързай Джонатан.
-Чакайте. -Какъв е този фойерверк?
-Нищо, просто нещо в случай на, непредвидени обстоятелства.
-Рик.
-Хайде Алекс.
Хайде.
-Татко гривната.
-Знаеш ли, не е лесно да си татко.
-Да, но ти се справяш наистина добре.
-Благодаря.
-Успяха. -Слава на бога.
-Ъ-ъ да. Страхотно
Прекрасно.
-Не.
-Иви, Иви.
-Джонатан, Джонатан.
-Ще се оправи нали. -Да ще се оправи.
Джонатан отведи го.
-Господи!
Силна си ще се оправиш, ще се оправиш.
-Какво да правим, Иви?
-Грижи се за Алекс. -Не, моля те недей
Не, не, не Иви, Иви.
Върни се! Не умирай!
-Великият бог Анубис... отне силите ми.
Изглежда иска да се бия...
...като смъртен.
-Стой тук.
-Започна се.
-Мисли го по този начин Алекс,
тя е на по-добро място.
Нали знаеш както се казва в добрите книги.
-Книгата! Точно така.
-Какво?
-Хайде чичо Джон, хайде, точно така книгата.
-Ти закъсня О'Конъл, аз освободих армията на Анубис.
-Лорд Имотеп скоро ще убие Краля на Скорпионите.
И ще управлява.
-Не и ако аз направя нещо по въпроса.
-Аз трябва да се изправя срещу Краля на Скорпионите, сам.
-Не. Не трябва.
-Без силите ти, той ще те убие.
-Нищо не може да ни спре. Това е съдбата ни!
-Не. Не искам да те губя отново.
-Не, не.
-Разбираш разбира се, че това може да се направи само,
от някой който може да чете, древно египетски
Не знам за теб, но аз не мога да се справя.
Сега накъде?
Отиваме на дясно. -От къде знаеш?
-С други думи, "Оттук за Краля на Скорпионите".
Мама ме научи.
-Това си беше лесна работа.
-Време е, някой да ти даде урок вещице, хайде.
Това е за сестра ми.
-Значи, искаш да ме убиеш!
И тогава ще убиеш него...
...и ще изпратиш армията му в подземния свят.
Това, не мога да позволя.
Преклонете се пред нас... ...ние сме войни на Анубис.
Това ли е всичко което можеш?
Ще усетят гнева ни!!!
Побързай, Алекс.
Чичо Джон, не знам какъв е последния символ.
-На какво прилича? -На птица.
Това го знам, това го знам.
Тогава, какво е?
Аменоф!
Точно така.
Защо не пробваш с равностоен противник.
-Господи, Иви! -Вземи Алекс и помогнете на Рик.
-Но мамо. -Без "но" Алекс.
Ще се справя.
-Успяхме чичо Джон, успяхме. -Да, а сега да помогнем на баща ти.
Аз съм твой слуга!
Ще видим.
Но той е изпратен да те убие!
-Нефертити. -Анак-су-намун.
Добре.
Припомнила си си старите времена.
Това е нещо ново.
Господарю, спаси ме, спаси ме.
Защо?
Помогни ми, помощ.
Бог да ни е на помощ.
Добре, сега повярвах.
-Рик. -Джонатан.
-Татко -Това е копие, златната пръчка е копие.
Така ли? Не изглежда като копие.
По някакъв начин се отваря.
Отваря се и става копие.
До смърт!
-Рик! -Иви!
-Да ето го, ето го, натискай. -Трябва да дърпаш.
Копието на Озирис!
Джонатан бързо.
Джонатан, хвърли го, убий краля на скорпионите,
изпрати армията му обратно в подземния свят.
Отдръпни се Алекс, аз съм професионалист.
Сега армията на Анубис ще бъде МОЯ!
Рик.
Не!
Върви в ада и вземи приятелите си с теб!
Tатко.
Иви. Вървете, махайте се оттук.
Просто се махайте, вървете.
Мамо.
Дръж се Рик.
Анак-су-намун, помогни ми! Помогни ми!
Анак-су-намун,
Анак-су-намун.
Да вървим
Цялото място ще се засмуче.
Бягайте към върха.
Рик, в капан сме.
-Хей. -Ийзи.
Хайде, хайде, размърдайте си задниците. Побързайте, побързайте,
нямам цял ден на разположение.
-Издърпай го, издърпай го. -Издърпай ме, издърпай ме.
Чакайте, чакайте, пуснете ме.
-Това ли е което искаш? -Да, да.
Издърпайте ме, издърпайте ме.
Да. О'Конъл почти ме убиха заради теб.
Поне не те стреляха.
Ийзи, благодаря ти, благодаря ти.
-О'Конъл с кой се замеси този път? -Обикновеното...
Мумии, пигмеи, големи буболечки.
Помислих, че почти съм те изгубил. -За момент наистина беше.
Искаш ли да ти кажа как изглежда рая?
По-късно.
-Стига бе. -Стига бе.
-Това е мое да знаеш. -Какво?
-Това е мое. -Нямам си и представа за какво говориш.
Ти ми открадна златната пръчка.
Заклевам се, в главата на жена си, че не знам за како говориш.
Ама ти нямаш жена.