МАТРИЦАТА: РЕВОЛЮЦИИ
Нищо, сър. Няма следа от Ниоба и Дух.
Само "сини хапчета".
Да влезем да ги търсим?
Имам чувство, че са повредени.
Да се връщаме? - Не, корабът им ще ни трябва.
Боях се, че ще го кажеш.
Претърси всички дупки, тръби и процепи.
Сканирай възможно най-разширено и бързо.
Гъмжи от "калмари". - Добре е да ги намерим бързо.
Сигурно си гладна.
Благодаря.
Нещо ново?
Не.
Как е той? - Ще бъде добре.
Поне докато се събуди.
Защо? - Капитанът има въпроси към него.
Дано той има отговорите.
Виждаш ли белезите? Мисля, че ги е направил сам.
Защо? - Виртуален делириум. Не знам.
Както ти казах - дано има добро обяснение.
Роланд, искам пак да претърся Матрицата.
За какво? - За Нео.
Как ще е вътре, като не е вързан?
Моля те, заради мен.
Това най-много ме тревожи.
Какво?
Мозъчните му вълни не са като на човек в кома.
Странно, че често виждам такива.
Къде? - Във включените в Матрицата.
Едно голямо нищо. Нада. Няма го там.
Имам прогнозите. - Колко?
При сегашната посока и скорост ще бъдат в Зион до 20 часа.
Да му се не види.
Да действаме ефикасно. Ей Кей - на холографията.
Маузер, искам хора на оръдията по всяко време.
Двигателите на по-ниски мощности.
Някой те търси. - Какво?
Оператор.
Сериф е.
Нося вести от Оракула. Трябва да дойдете веднага.
Добро утро.
Коя си ти? - Казвам се Сати. А ти си Нео.
Татко казва, че не бива да си тук. Казва, че си се изгубил.
Изгуби ли се, Нео?
Къде съм? - Това е гарата.
Не е ли Матрицата? - Там отива влакът.
Ние отиваме там, но ти не можеш да дойдеш.
Защо? - Той няма да те пусне.
Кой? Кондуктора. Не го харесвам.
Но татко казва, че трябва да правим каквото каже,
иначе ще ни остави. Завинаги тук.
Морфей, Тринити, благодаря ви, че дойдохте.
С времето се научих,
че нищо не става точно както го искаш.
Коя си ти? - Аз съм Оракула.
Иска ми се да имаше лесен начин да го обясня, но няма.
Съжалявам за случилото се.
Съжалявам, че не мога да съм каквато ме помните,
но така е било писано. - Какво се случи?
Направих избор и той ми струва повече, отколкото ми се искаше.
Какъв избор?
Да ви помогна, да напътствам Нео.
Тъй като истинският тест за всеки избор е да го направиш отново,
вече знаейки какво ще ти струва,
аз се чувствам доста добре относно избора си,
защото ето, че отново ще избирам.
Знаеш ли какво стана с Нео? - Да.
Той е в капан между този свят и света на машините.
Връзката се контролира от програма на име Кондуктор.
Той е контрабандист на програми към и от Матрицата.
Ако той открие Нео преди вие да го достигнете,
опасявам се, че изборът ни ще бъде затруднен.
Защо? - Заради този, за когото работи.
Меровингий.
Той е обявил награди за вас. Трябва много да внимавате.
Сериф знае как да намери Кондуктора. Ще дойде с вас.
Той ме пази дълги години.
Надявам се да опази и вас.
Моля, последвайте ме.
Оракул...
Зная, Морфей.
Виждам, че си изпълнен със съмнения и обвит в несигурност.
След всичко, което се случи, как очакваш да ти повярвам?
Не очаквам.
Очаквам само каквото винаги съм очаквала:
Да решиш сам какво да правиш. Независимо дали ми вярваш.
Мога само да кажа, че приятелят ти е в беда и се нуждае от помощта ти.
От помощта на всички ни.
Ти от Матрицата ли си? - Да.
Не.
Тоест, бях. - Защо излезе?
Така трябваше. - И аз трябваше да напусна дома си.
Сати! Ела тук, скъпа. Остави горкия човек на мира.
Добре, татко.
Съжалявам, много е любопитна.
Аз те познавам. - Да, от ресторанта на французина.
Аз съм Рама-Кандра. Това са жена ми Камала и дъщеря ми Сати.
Чест е да ви срещнем.
Вие сте програми. - Да.
Аз съм системен мениджър за рециклиране в електроцентрала.
Жена ми е интерактивен софтуерен програмист. Много е креативна.
Какво търсиш тук? Не ти е тук мястото.
О, извинявам се. Жена ми е прекалено директна.
Няма нищо.
Нямам отговор на това.
Не знам дори къде е това "тук". - Това е нищото.
Между вашия и нашия свят.
Кой е Кондуктора? - Работи за французина.
Защо се боях, че ще го кажеш?
Французинът не забравя и не прощава.
Познаваш ли го? - Знам точно колкото трябва:
че ако искаш нещо да мине от нашия във вашия свят,
без мястото му да е там, отиваш при французина.
Вие затова ли сте тук?
Рама, моля те. - Не искам да бъда груб, Камала.
Може вече да не види човешко лице.
Извинявам се.
Не е необходимо да ми отговаряте. - Не. Нямам нищо против.
Отговорът е много прост.
Много обичам дъщеря си.
Тя е най-красивото нещо, което съм виждал.
Но там, откъдето идваме, това не стига.
Всяка създавана програма трябва да има цел.
Иначе бива изтрита.
Ходих при французина, за да спася дъщеря си.
Не разбираш ли? - Просто никога не съм...
...чувал програма да говори за любов?
Това е човешка емоция. - Не, това е просто дума.
Важна е връзката, която тя създава.
Виждам, че ти си влюбен.
Кажи ми, какво би дал, за да опазиш тази връзка?
Всичко.
Може би твоята причина да си тук
не е по-различна от моята.
Това е той.
Махнете се от мен! - Не желаем неприятности.
Стойте далеч от мен! - Трябва да ни помогнеш.
Не мога! Никой не може!
Не!
По дяволите!
Кога се очаква влакът? - Вече закъснява.
Необичайно за Кондуктора.
Дали е свързано с мен?
Не знам.
Кой може да каже? Само Оракула.
Познаваш Оракула? - Всеки познава Оракула.
Консултирах се с нея преди да се срещна французина.
Обеща да се грижи за Сати, след като се сбогуваме.
Сбогувате?
Не оставаш ли с нея? - Невъзможно е.
Уговорката с французина бе само за дъщеря ми.
Жена ми и аз трябва да се върнем. - Защо?
Такава е нашата карма. - Вярвате в карма?
Карма е дума, също като любов.
Друг начин да кажеш:
"Това, за което съм тук".
Не съм възмутен от моята карма.
Благодарен съм за прекрасния си живот и красивата си дъщеря.
Те са дарове и за да ги почета, правя каквото трябва.
Татко, влакът! - Намери си куфара. Бързо.
Може ли да го нося?
Добре.
Бързо, закъснявам!
Кой си ти? - Мой приятел.
Познавам те!
Значи това са търсели! - Трябва да се върна.
Ще ти платя колкото поискаш.
Все някак ще се кача на влака ти.
О, не.
Ще си стоиш тук, докато Меровингий не нареди друго.
Доколкото го познавам,
ще останеш тук много, много дълго.
Не искам да те нараня. - Ти не разбираш.
Аз построих това място.
Тук долу аз определям правилата. Тук долу аз заплашвам.
Тук долу... аз съм Господ.
Качвайте се или ще останете с него.
Да се върнем, Оракула ще каже какво да правим.
Не. Знаем какво трябва да направим.
По дяволите.
Не е истина!
Дори няма криле.
Разбирам.
Явно си готов да умреш.
Трябва да говоря с него.
Тази врата се минава само през големия ми, мъртъв задник.
Така да бъде.
Без оръжия в клуба.
Като слезем долу има момиче за палтата и,
ако имате късмет, един мъж за оръжията.
А ако нямаме късмет?
Много мъже.
Може ли да взема... Боже!
Какво става...
Не е за вярване.
Ей!
Блудният син се завръща.
За наградата ли си дошъл, Сериф?
Кажете ми... Колко куршума имате общо?
Аз не зная, но не смятам, че имате достатъчно.
Искаме само да поговорим. - О, да, убеден съм.
И бихте път до ада само за това.
Ще ви предложа нещо.
Оставете оръжията и ви обещавам безопасно излизане оттук.
И за тримата? - Да.
Разбира се.
Кой би предположил, че ще се видим отново толкова скоро?
Съдбата е твърде благосклонна.
И след като ти, мой малък Юда, си ги довел,
разбирам, че врачката си е намерила ново тяло.
Разочароващо, но не неочаквано.
Надявам се обаче да си вземе добра поука
и да запомни, че няма действие без последствие.
И ако вземеш нещо от мен, все някак ще го заплатиш.
Знаеш ли защо сме тук?
Хайде, що за въпрос! Разбира се, че знам.
Моя работа е да знам.
Някои смятат, че е странно съвпадение, но аз не.
Любопитен съм, обаче, как точно е станало.
Ти знаеш ли? - Не.
Не?
Така си и мислех.
Но винаги е добре да попиташ, нали?
Искаме да сключим сделка.
Пристъпваш направо към бизнеса, а, Морфей?
Аз имам нещо, което вие искате.
За да сключим сделка,
вие трябва да имате нещо, което аз искам.
И случайно има такова нещо.
Нещо, което искам още откакто дойдох тук.
Казват, че то не се взима,
а може само да се даде.
Какво?
Очите на Оракула.
Казах ви, че няма измъкване от природните закони.
Именно те ви доведоха при мен.
Някои виждат съвпадение, аз виждам последствие.
Някои виждат шанс...
Аз виждам цена.
Донесете ми очите на Оракула
и ще ви върна "спасителя".
Звучи ми като честна и разумна сделка.
Да? Не?
Нямам време за глупости!
Искаш сделка? Чуй тогава:
Или ми дай Нео, или всички умираме тук, още сега.
Интересна сделка.
Наистина ли си готова да умреш за него?
Повярвай го. - Ще го направи.
Ако се наложи, ще избие всички ни.
Тя е влюбена.
Забележително колко еднакви са състоянията "любов" и "безумие".
Времето изтече.
Какво да бъде, Мърв?
Някак успя да влезеш...
Можеш и да излезеш.
Готов ли си за нас?
Почти. Защитите са доста стари и груби.
Намерихте ли Нео? - Не го ли виждаш?
Не. Виждахме нещо, но неясно.
Още не мога да тръгна.
Трябва да се видя с нея.
Сега?
Това е последната ми възможност.
Това е тайната.
Меси се с ръце. - Защо?
Бисквитите също имат нужда от любов.
Нео!
Надявах се да станат, преди да дойдеш.
Сати, мисля, че е време да пробваме тестото.
Занеси го на Сериф да ти каже дали е готово.
Добре.
Радвам се, че излезе. - Аз също.
Е, познаваш ли ме?
Част от теб. - Така е.
Нещо остава, друго се загубва.
Още не си разпознавам лицето в огледалото, но...
...все още обичам бонбони.
Не, благодаря.
А какъв беше, когато влезе при мен за първи път!
Трепереше като пролетен лист. А виж се сега.
Наистина ме изненада, Нео, и продължаваш.
Ти също ме изненадваше.
Дано да съм помогнала.
Помогна ми да стигна дотук, но се питам защо?
Към какво се стремим?
Къде свършва всичко? - Не знам.
Не знаеш или не искаш да ми кажеш? - Вече ти казах...
Никой не може да вижда отвъд избора, който не разбира. Никой.
Какъв избор? - Няма значение. Той е мой.
Аз имам своите, както ти твоите.
Това включва ли какво да ми кажеш и какво не?
Не, разбира се.
А защо не ми каза за Архитекта?
За Зион и другите преди мен? Защо не ми каза истината?
Защото не беше време да я узнаеш. - Кой реши това?
Знаеш кой.
Познай себе си.
Аз самият.
Тогава е време да узная и други неща.
Съгласна съм.
Как разделих ума от тялото си без да съм включен?
Как спрях четири стражи само с мисъл?
Кажи ми най-после какво става с мен.
Силата на Избрания се простира отвъд този свят.
Оттук чак до началото, от което идва.
До къде? - До Източника.
Така си успял да изключиш стражите, но не си бил готов за това.
Трябваше да умреш, но очевидно и за това не си бил готов.
Архитекта каза, че ако не стигна Източника,
Зион загива в полунощ.
Моля ти се. С теб може да не виждаме отвъд своя избор,
но той изобщо не вижда ролята на избора.
Защо? - Не го разбира. Не може.
За него това е променлива в уравнение.
Една по една променливите трябва да бъдат елиминирани.
Това е неговата цел - да балансира уравнението.
Каква е твоята цел?
Да го де-балансирам.
Защо? Какво целиш?
Съвсем същото, което и ти, Нео.
И съм не по-малко решена от теб.
Краят на войната.
Тя ще свърши ли някога?
По един или друг начин.
Може ли Зион да бъде спасен?
Съжалявам, нямам отговор на този въпрос, но...
Ако има отговор, ще го намериш само на едно място.
Къде? - Знаеш къде.
Ако ти не намериш отговора,
опасявам се, че няма да има бъдеще за никой от нас.
Какво значи това?
Всичко, което започва,
все някога свършва.
Аз виждам края.
Виждам идването на мрака.
Виждам смърт.
И само ти стоиш на пътя му.
Смит.
Много скоро той ще има силата да унищожи този свят.
Но смятам, че няма да спре дотам. Не може.
Ще спре чак когато не остане нищо.
Какво е той?
Той е теб.
Твоята противоположност, твоето отрицание.
Резултатът от уравнението, опитващо да се балансира.
И ако не мога да го спра? - По един или друг начин, Нео,
тази война ще свърши.
Тази вечер бъдещето и на двата свята ще е в твоите ръце.
Или в неговите.
Как се чувстваш? Добре ли си?
Трябва ми време.
Нищо чудно. - Капитан Роланд.
Какво става, Маги? - Бейн стана. В съзнание е.
Може би той има отговори.
Обожавам тази миризма.
Със сигурност ще ми липсва.
Оракул. - Зная.
Зная.
Сати, мила.
Вземи няколко и върви със Сериф.
Може ли пак да дойда? Много искам.
Аз също бих искала. - Тогава ще се видим утре.
Надявам се, мила, надявам се.
Страх ме е, Сериф.
Ела.
Той ни следва.
Гледай ти, колко време мина.
Помня, че да те гоня бе като да гоня дух.
Бил съм те и преди.
Вярно, но както виждаш, нещата вече са по-различни.
А ти трябва да си последният Изгнаник.
Оракула ми каза за теб. - Наистина?
Какво ти каза тя за мен?
Че си лош човек.
О, не съм чак толкова лош, като ме опознаеш.
Великият, могъщ Оракул. Най-после се срещаме.
Предполагам, че ме очакваше?
Всезнаещият Оракул не се изненадва.
Как би могла? Тя знае всичко.
Но ако е така, защо е тук, след като знае, че идвам?
Защо не е избягала?
Може би си знаела, че ще направя това, или пък не...
Ако си знаела, си поставила чинията точно тук
нарочно, целенасочено,
което значи, че също седиш там нарочно, целенасочено.
Какво направи със Сати?
"Бисквитите също имат нужда от любов."
Ти си едно копеле.
Ти знаеш най-добре, мамо.
Прави това, за което си дошъл.
Слушам, мамо.
Наистина искам да помогна, но... Нищо не си спомням.
А белезите по ръцете ти? На повече от един ден са.
Да, определено.
Прав сте за това, сър.
Като че ли сам съм си ги направил.
Но защо аз бих си причинил такова нещо?
Освен ако, разбира се, не съм бил аз.
Но ако аз не съм аз... Кой съм?
Тества ли го за виртуален делириум? - Да, отрицателен.
Но показва необичайна мозъчна активност -
като невронна буря, плюс следи от скорошна травма
и пресни вътрешни белези по мозъчната кора.
Искам истината на всяка цена. Накарай го да си спомни.
Намерихме я!
"Логос" ли? - Да, сър.
Време беше за добра новина.
Термални признаци на живот?
Още нищо, сър.
А корабът? - На холограмата корпусът е здрав.
Приземи и сложи човек на оръдието. - Да, сър.
Пълна диагностика на кораба възможно най-бързо.
Внимавайте, сър.
Медузите са хитри негодници. Може да е капан.
Какво беше това?
Може да си ги приберете, момчета. Трябва само да ме бутнете.
Ниоба. - Морфей.
Добре ли си? - Да, добре съм.
Не знаехме какво стана след...
Съжалявам. - Няма нищо.
И аз се радвам да те видя.
Измъкнахте ли Нео? - Да.
Откъде знаеш? - Оракула.
Видяла си я? - Преди стражите да ни намерят.
Какво ти каза? - Обичайното, както винаги.
Точно каквото исках да чуя.
Машините ще пробият в доковете до 12 часа.
Всяка наша симулация показва, че влязат ли веднъж в града,
шансовете за оцеляване намаляват драматично.
Главната цел е
да унищожим или обездвижим "копачите" щом влязат.
Така може би ще ги възпрем да достигнат града.
Ако ли не, единственото място за ефективна отбрана
остава входът на храма.
Тесен е и може да се задръсти,
като ни позволи да концентрираме защитата.
Поискал сте още доброволци.
Точно така. - Каква бойна сила смятате
да използвате за главната си цел?
Всичките АПУ единици и половината пехота.
Половината? - Ако зависи от мен, г-н Съветник,
ще дам оръжие на всеки мъж, жена и дете
и ще ги изпратя веднага на доковете.
Може би е добре, че не зависи от вас.
Времето ще покаже.
Командире, още един въпрос.
Има ли вест от "Небуканезър"?
Не, и няма причина да смятаме, че вече ще има.
Може би.
Но можем да се надяваме.
Опасявам се, надеждата е лукс, за който нямам време.
Какво правиш, Зий? - Снаряди.
Евакуират нивото ни, да вървим.
Няма да тръгна с теб. - Моля?
Събират доброволци за доковете.
Стойте тук.
Знам как се чувстваш, но не бива.
Налага се. - Защо?
Защото го обичам.
Точно колкото и той мен.
И знам как би постъпил, ако беше на мое място.
Но така ще умреш. Това е лудост, Зий.
Може би е. Но попитай се, ако той беше Дозер
и знаеш, че шансът ти да го видиш е само ако удържиш дока,
какво ще направиш?
Снаряди.
Какви са тия глупости?
Злополука, сър! Не видях...
Съжалявам. - Ти пък кой си?
Доброволец, сър.
Каква работа има роден в пашкул никаквец като теб в моя корпус?
Искам да изпълня дълга си! Трябва да удържим дока.
На колко си, хлапе? - На 18.
Да беше казал 16, щях да ти повярвам.
Добре, на 16 съм.
Минимумът за корпуса е 18.
Машините не ги интересува на колко съм. Пак ще ме убият.
Ама си прав и още как.
Дайте ми шанс. Няма да ви разочаровам.
Ако го направиш,
ще разбереш какво е общото между мен и машините.
Зареди стартера.
Оживя!
Да ти презаредя ли операционния софтуер?
Да, измий и стъклото, като си почнал?
Връзката готова. Съживявам ти го.
Изглежда добре, само...
Има някакъв проблем в Матрицата.
Не, няма. Ти виждаш каквото и ние.
Какво става там? - Каквото и да е, не е хубаво.
Машините превзеха възел 21.
Ако слезем от предавателно ниво
тук и пресечем 153, може да ги изненадаме.
Ние влизаме първи, копаем колкото можем и пускаме ЕМП.
Дано ви пробием голяма дупка, за да минете.
Не е лесно, но е единственият начин да се върнем.
Не, не е.
Има и друг. По резервната линия.
Слиза дотук, на 1000 метра преди 21.
С късмет може да се промушим без да ни усетят.
Това е механична линия. Не е възможно.
Никой не може да пилотира ръчно. - Аз мога.
Глупости. - Правила съм го.
Беше отдавна, Ниоба. - Казах, че мога.
Ще бъдеш сама. Няма кой друг да те последва.
Здрасти.
Знам, че времето е винаги срещу нас. Съжалявам, че се забавих.
Но исках да се убедя. - В какво?
Знам какво трябва да направя. - Какво?
Не е лесно да кажа това, но просто ще го кажа:
Трябва да взема един кораб. - Какво?
За да отидеш къде?
В Града на машините.
Знам, че е трудно да го разберете.
Не, не е. Ти съвсем си откачил.
Но трябва да отида.
Кораб не може да се доближи на 100 км от него.
Няма да успееш. - Трябва да опитам.
Оракула ли ти го каза? - Не.
Това е глупост! Щом искаш, самоубивай се.
Но без да жертваш кораб.
Повярвайте, трябва да отида. - Глупости!
Аз съм капитан тук! Аз казвам къде ще ходим!
Този кораб ще иде в ада, преди да го поверя на теб.
Нека вземе моя. - Не можеш да го направиш.
Не се и опитвай да ми казваш какво мога и не мога да правя
с моя кораб след тази поучителна реч.
В името на... - Аз ще пилотирам този, а той моя.
Ако тръгнем до час, ще стигнем заедно с машините.
Това е най-добрият ни план.
Пълно безумие!
Два кораба - две посоки.
Звучи като провидение, нали?
Никога не си вярвала в Избрания. - Още не вярвам.
А защо го правиш?
Вярвам в него.
Благодаря ти.
За какво е това? - За да се отпуснеш.
За да си спомниш по-лесно.
А ако не искам да си спомням?
Защо няма да искаш?
А ако аз съм пуснал онзи ЕМП?
Ако аз съм унищожил корабите
и съм отговорен за смъртта на всички онези хора?
Ако съм го направил,
тук няма да е съвсем безопасно за мен, нали?
Но пък може и да не е съвсем безопасно за теб.
Готова съм.
Тринити...
Трябва да ти кажа нещо.
Трябва да разбереш нещо.
Зная, че трябва да отида.
Но след това...
Не знам, аз...
Аз знам. Мислиш, че няма да се върнеш.
Разбрах го още щом каза, че трябва да отидеш. Прочетох го в лицето ти.
Точно както ти разбра, още щом ме погледна,
че ще дойда с теб.
Страх ме е, Трин.
Мен също.
Десет минути си обувах единия ботуш.
Но ще ти кажа,
че преди 6 часа казах на Меровингий,
че съм готова да жертвам всичко за теб.
Знаеш ли какво се промени през тези 6 часа?
Не знам.
Нищо.
Свърши ли да зареждаш? - Почти.
Хайде, нямаме време.
Нищо ли не им оставяш?
Каза, че нямал нужда.
Не ти казвам сбогом, а късмет.
Благодаря.
Надявам се да знаеш какво правиш.
Аз също.
За мен беше чест, сър.
Не, честта е все още моя.
Готови сме. - Крайно време беше.
Закъсняхме вече, капитане, да настъпим здраво.
Сбогом, миличък.
Погрижи се добре за него.
Готов?
Двигателят още работи.
Сигурно е бушон. Ще проверя.
Трябваше да се сетя, че ще прати първо кучката.
Бейн.
Никой не ми се е измъквал колкото теб.
Всеки път мислех, че е за последно,
сигурен, че сме те довършили, но ти все се изплъзваше.
Просто не мога да ти обясня колко е дразнещо това.
За какво говориш?
Мисля, че удоволствието да те убия ще е като да убия него.
Нео, Бейн е! Превъртял е!
Ще си платиш за това.
Още 27 километра. - Капитане, спешно е, проблем!
Какво има, Ей Кей? - Маги е мъртва.
Убита е. Мисля, че е бил Бейн.
По дяволите.
Знаех си! Знаех, че се е побъркал.
Той е пуснал онзи ЕМП.
Трябваше да му го изкарам с бой!
Претърсихме кораба. Няма го.
Знам къде е. - На "Логос".
Да се върнем. - Късно е.
А ако им трябва помощ? - Твърде е опасно.
Защо? - Ако ги е убил,
пак контролира ЕМП.
Ще трябва да се справят сами, също като нас.
Г-н Андерсън.
Виждам, че сте толкова предсказуем в този свят, колкото и в другия.
Какво? - Откачил е.
Така ти се струва, но г-н Андерсън и аз знаем,
че външният вид лъже.
Объркан ли сте, г-н Андерсън? Ще ви се изясни след малко.
Благодаря за оръжието. Може да го оставите там.
Недей!
Стреляй сега! - Да, стреляй, изпечи ни живи.
Хайде, иначе ще убие и двама ни.
Погледни го. Знае, че трябва да го направи, но не иска.
Не може. - Давай!
Отстъпи от оръжието и се обърни.
Пусни я.
Някак познато е, нали?
С вас вече бяхме в това положение, помните ли?
Аз помня. Само за това мисля.
Кой си ти? - Не ме ли позна вече?
Признавам, трудно се мисли затворен в гниеща месна маса,
чиято воня забулва всеки твой дъх с неизбежна, задушаваща смрад.
Отвратително!
Колко жалко деликатна е. Нищо тъй слабо не бива да оцелява.
Какво искаш? - Съвсем същото, което и вие...
Да. Точно така, г-н Андерсън.
Погледнете отвъд плътта.
Погледнете зад тези глуповати, кравешки очи и вижте своя враг.
Не! - О, да, г-н Андерсън.
Не може да бъде! - Мога да отида навсякъде.
Ще ви открия навсякъде.
Невъзможно е! - Не невъзможно.
Неизбежно.
Сбогом, г-н Андерсън.
Това трябва да е!
Не.
Бих искал да се видите, г-н Андерсън.
Слепецът-месия.
Вие сте символ за целия ваш вид, г-н Андерсън.
Беззащитен.
Жалък.
Чакате някой да ви отърве от мъките.
Аз те виждам.
Това не е краят, г-н Андерсън.
Това не е краят!
Тринити! - Нео.
Нео.
Очите ти!
Ще се оправя.
Всичко е наред, Трин.
Но ще трябва ти да караш.
Сеизмиците дават 22 минути до пробива.
Не може да знаят, че нямаме ЕМП. Ще нападат на вълни.
Концентрирайте се върху "копачите". Всички АПУ на позиции.
Да, сър.
Давай.
Добре!
Това е то!
Всички ме познавате, затова ще го кажа възможно най-простичко.
Ако ни е писано да умрем днес, ще умрем.
От вас искам само, ако ще мрем заради тези негодници,
да им покажем Ада преди това!
Да!
Страх ли те е, Чара? - И още как.
Но искам да се разберем едно.
Ти зареждай, аз ще стрелям.
Дадено.
Господи, погледнете това. - Тихо...
Колко още остава? - 1,4 километра.
Излъчваме твърде много топлина. - Дух, спри помощните системи.
Дай изцяло ръчно на 4 двигателя. - Ще се преобърне.
Спокойно, миличък... - 700 метра.
Само да се доближим достатъчно.
600 метра.
Ето!
Ужас!
У сетиха ни. - Пусни всички системи!
Искам хора по всички оръдия!
Дух, ти си най-добрият стрелец. Морфей, замести го!
Идвам, мила.
Пристигат.
Намали! Това не ти е "Логос"! - Дръж се за стомаха, Роланд!
Боже, не знаех, че корабът може такива неща!
Докът е пробит!
Готови!
За Зион!
По дяволите.
Да се махаме!
Гръб в гръб!
Презареди!
Презареди девет!
Давай, давай!
Пази вляво!
Не го изпускай!
Зука!
Господи!
Къде ми е пехотата?! Искам да спрете тази машина!
Копай сега!
По дяволите!
Втори на отвора! - По дяволите!
Малко ти тежи задникът!
Разкарайте ги! - Идват на рояци!
Виждате ли? - Целят радиото, спрете ги!
По дяволите!
Да.
Хвани ме за колана.
Само един чист изстрел.
По дяволите.
Чара!
Някой идва! - Да, има ги из целия док!
Този е различен. - Какво?
Мисля, че е от нашите, сър.
Невъзможно. - Холографията опитва да потвърди.
Поискайте им код за достъп.
Опитваме, сър, не отговарят.
Това е номер. Няма как да е от нашите.
Това е машинен тунел. Никой не може да пилотира ръчно.
Предна тяга - 30 градуса на 80. - 30 на 80.
Снижи десен борд 60 градуса, 20. - 60 градуса.
Хайде! Не изоставай! - Опитвам се!
Холографията потвърди, "Хамър" е.
Как е възможно?
Атакуван е и тежко повреден.
С тази скорост ще е на Портал 3 до 12 мин.
Техният ЕМП може да елиминира всички стражи.
Но ще елиминира и цялата ни защитна система.
Ако го пуснем там, ще изгубим дока.
Вече го изгубихме, сър.
Отворете им.
Портал 3 не отговаря! Тежко повреден е.
Не можем да го отворим!
Ето изхода!
По мой знак дай пълна тяга на 90 градуса.
Пълна тяга...
90 градуса.
Сега!
Дръж се, миличък.
Жена, ти си можела да караш!
Не сме стигнали още. Порталът?
Стражи са пробили в дока.
Закъсняхме ли?
Колко АПУ ни останаха? - 13, сър.
Дай най-близкия до Портал 3.
Презареди!
Отвън вали метал!
Върви!
Внимавайте! Връщат се!
Зад теб!
Засече!
Остави, хлапе! Изчезни от тук!
Готово!
Капитан Мифуне!
Не.
Идват...
Идват.
"Хамър".
Какво?!
Трябва да отвориш портала.
Срежи противотежестите.
Ще успееш!
Бързо! Няма време.
Капитане...
Не съм завършил тренировъчната програма.
Аз също.
Затворете! - Спрете захранването!
Няма да успеем. Да пуснем ЕМП сега.
Моля ви, хайде!
Центърът на тежестта напред.
Лек като перце...
Холографията докладва, че АПУ на кап. Мифуне доближава Портал 3.
Натискай леко спусъка.
Кап. Мифуне достигна Портал 3.
Колко време има? - 2 минути до удара.
Кап. Мифуне, чувате ли? - Радиото не работи.
Мифуне,
говори Лок.
Не зная дали ме чувате, но...
"Хамър" е на 2 минути.
Имате 2 минути да отворите портала.
Линк!
Върви на мостика при ЕМП!
Давай, хлапе.
Нео! Аз вярвам!
Да! - Ще успеем ли?
Не сме стигнали дотук за нищо.
Почти вкъщи, почти вкъщи.
Пускай, Линк!
Ти успя. - Не.
Ние успяхме.
Ти си страхотен пилот.
Някои неща на този свят не се променят.
Но други се променят.
За щастие
други се променят.
Линк!
Зий? Зий! - Линк!
Знаех си, че ще се върнеш.
Бях обещал.
Сложил си го.
Шегуваш ли се? Няма вече да го сваля.
Три капитана, един кораб.
Сигурно другите кораби са изгубени още по-безсмислено.
Радвам се да те видя, Джейсън.
Съветът чака обяснението ви.
Простете, че няма да присъствам, но трябва да ни спася от погром.
Пропуснах ли нещо? Току-що спасихме дока.
Това ви е проблемът на вас.
Не мислите и 5 минути в перспектива.
Този ЕМП елиминира всяко оръжие и всички АПУ.
Ако бях машина, бих нападнал сега.
Спасили сме дока? Току-що им го поднесохме на тепсия!
Хайде! Срежи го.
Мостът е чист.
Чувате ли?
Пуснете този кабел!
Искам системата да работи! - Докът! Нападат ги.
Нареди всички да се оттеглят.
Затвори тази шахта!
Бързо!
О, Господи!
Чисто е. - Действайте!
Давай! Бягай! - Давай!
Вие сте на ход.
И им дадохте кораба си?
Тъй вярно, г-н Съветник. - Знаейки какво ще правят с него?
И Оракула не го е предсказал?
Каза, че Нео ще се нуждае от помощ и трябва да избера дали да помогна.
Но какъв шанс има един кораб срещу цялата им защитна система?
Никакъв. Невъзможно е. Но той не ме послуша.
Не пожела дори да вземе амуниции. Напълно беше откачил.
Не, не беше.
Нео прави това, в което вярва.
Не знам дали то е правилно. Не знам
дали ще стигне до Града на машините
и дори да стигне, как ще ни помогне.
Но знам, че докато в тялото му има и капка живот,
той няма да се предаде.
И ние също не бива.
Температурата пада.
Влизаме.
Над полетата сме, нали?
Как разбра?
У сещам ги.
Ето там.
Това е нашият път. Виждаш ли? Три линии.
Електропроводи.
Следвай ги.
Какво правят?
Не знам.
Лейтенант?
По дяволите!
Какво да правим?
Вече е въпрос на време.
Машините ще пробият стените на този град.
Препоръчвам на Съвета да отиде при цивилните в храма.
Колко време имаме?
Два часа, може и по-малко.
Моите хора са укрепили входа с достатъчно мощ за последен отпор.
Не мога да направя нищо повече.
Командире, смятате ли, че имаме шанс да оцелеем?
На ваше място, нямаше да задам този въпрос на мен.
Щях да питам него.
Защо? - Той вярва в чудеса.
Ето. Онези планини.
Там е.
Виждаш ли какво има? - Да.
Ако кажеш, че ще успеем, ще ти повярвам.
Ще успеем.
Трябва.
Стражи.
Твърде много са!
Държа те!
Хайде, помогни ми! - Не мога да победя!
Какво правим? - Върви нагоре.
Какво? - Към небето! Това е единственият път.
Нагоре, тогава.
Прекрасно!
Напомпай стартера. Ще запали.
Пак! По-бавно!
Сега!
Трин?
Тринити?
Тук съм. - Къде?
Тук.
У спяхме.
Ти така каза.
Невероятно е, Трин.
Навсякъде има светлина.
Сякаш е направено от светлина.
Иска ми се да видиш, каквото виждам аз.
Вече ми показа толкова много.
Какво не е наред, Тринити?
Не мога да дойда с теб.
Стигнах, докъдето можах.
Какво?
О, не!
Не, не.
Няма нищо.
Време е.
Направих всичко, което можех.
Ти трябва да направиш останалото.
Трябва да довършиш това.
Трябва да спасиш Зион.
Не мога.
Не и без теб. - Можеш.
Ще го направиш.
Аз го вярвам. Винаги съм вярвала.
Тринити.
Не може да умреш!
Не може.
Тук може.
Вече ме спаси веднъж.
Но не и този път.
Помниш ли...
На покрива, след като ме хвана...
Последното, което ти казах?
Каза: "Съжалявам".
Иска ми се да не бях.
Това бе последната ми мисъл.
Искаше ми се да имам още един шанс
да кажа нещо наистина важно.
Да ти кажа колко те обичах.
Колко съм благодарна за всеки момент с теб.
Но докато осъзная как точно да го кажа, беше твърде късно.
Но ти ме върна.
Ти изпълни желанието ми.
Даде ми шанс да ти кажа това, което наистина исках.
Целуни ме.
Още веднъж
целуни ме.
Сложете амунициите където трябва! Имате един шанс да го направите.
Инсталирайте това нещо!
По-бързо! - Давай, давай!
Нео,
ако ще правиш нещо, прави го бързо.
Искам да кажа това, за което съм дошъл.
След това няма да ви преча.
Говори!
Програмата Смит е отвъд вашия контрол.
Скоро ще обхване този град, както стана с Матрицата.
Вие не можете да го спрете.
Но аз мога. - Нямаме нужда от теб!
Нямаме нужда от нищо!
Ако е така, значи съм сгрешил и трябва да ме убиете още сега.
Какво искаш?!
Мир.
Какво правят?
Какво правиш?!
Морфей!
А ако се провалиш?
Няма.
Нео.
Той се бори за нас.
Г-н Андерсън, добре дошли отново.
Липсвахте ни.
Харесва ли ви как преаранжирах?
Всичко свършва тази нощ.
Знам. Вече го видях.
Затова останалата част от мен само ще гледа шоуто.
Защото вече знаем, че аз ви побеждавам.
У сещате ли, г-н Андерсън,
как примката се стяга?
О, аз усещам.
Трябва да ви благодаря за това. В крайна сметка вашият живот
ми разкри целта на живота въобще.
Целта на живота е да свърши.
Защо, г-н Андерсън?
Защо, защо, защо?
Защо го правите?
Защо ставате?
Защо продължавате да се биете?
Вярвате, че се борите за нещо?
Нещо повече от вашето оцеляване?
Кажете ми за какво? Знаете ли изобщо?
За свобода или за истина?
За мир? Или пък за любов?
Илюзии, г-н Андерсън. Странности на възприятието.
Преходни разбирания на немощен човешки интелект,
опитващ се отчаяно да оправдае
безцелното си съществуване!
Всички толкова изкуствени, колкото самата Матрица, въпреки че
само човешки мозък може да роди нещо тъй блудкаво като любов.
Трябва да го виждате, вече да сте разбрал.
Не може да победите. Безсмислено е да се биете!
Защо, г-н Андерсън? Защо продължавате?!
Защото така съм избрал.
Това е моят свят! Моят свят!
Чакай.
Това съм го виждал.
Това е то - краят!
Да. Лежиш там, точно така.
А аз...
Аз стоя точно тук и трябва да кажа нещо.
Аз казвам:
"Всичко, което започва, все някога свършва, Нео."
Какво казах?
Не, не! Това не е така, не може да бъде!
Махни се от мен!
От какво те е страх?
Това е номер!
Беше прав, Смит.
Винаги си бил прав.
Неизбежно беше.
Свърши ли?
О, не, не!
Не е честно.
Изпълнено.
Няма никаква логика.
Той успя.
Той ни спаси.
Той ни спаси!
Свърши се! Той успя!
Той успя! Свърши се!
Той успя!
Какво стана? - Нео! Той успя!
Какво? - Спря войната.
Машините ги няма!
Войната свърши!
Зион! Зион!
Зион, свърши се!
Свърши се!
Войната свърши!
Представях си този момент...
толкова дълго време.
Истина ли е?
Нео, където и да си,
благодаря.
Добро утро.
Гледай ти, каква изненада!
Изигра много опасна игра.
Промяната винаги е опасна.
Докога мислиш, че ще трае този мир?
Докогато е възможно.
А другите?
Кои други?
Които искат да излязат.
Очевидно ще бъдат освободени.
Даваш ли ми дума?
За какъв ме имаш? За човек?
Оракул!
Бояхме се, че няма да те намерим.
Вече всичко е наред.
Виж! Виж!
Я гледай ти!
Прекрасно!
Ти ли го направи?
За Нео!
Много е хубав.
Знам, че ще му хареса.
Ще го видим ли отново?
Подозирам.
Някой ден.
Винаги ли си го знаела?
О, не, не знаех.
Но повярвах.
Повярвах.
МАТРИЦАТА: РЕВОЛЮЦИИ