МАТРИЦАТА ПРЕЗАРЕЖДАНЕ
До утре.
Боже!
Влязох.
Още малко. - Сигурен ли сте, сър?
Казах ти, че няма страшно.
Да, но засичам сериозна активност на стражи.
Линк. - Да, сър?
Предвид положението ти,
не разбирам защо се нае да работиш на моя кораб.
Но ако желаеш да продължиш, ще те помоля за едно нещо.
Какво, сър?
Да ми вярваш. - Ще ви вярвам, сър...
Тоест, вярвам ви. - Искрено се надявам.
Прехвърли мощност към дисковете и се готви да предаваш.
Още ли не можеш да спиш?
Искаш ли да поговорим?
Това са само сънища.
Ако те е страх от нещо... - Иска ми се...
... да знаех какво трябва да правя.
Нищо повече. Просто искам да знам.
Тя ще се обади, успокой се.
Ето ви.
Готови ли сме? - Вече закъсняваме.
Тези геотерми потвърждават последната трансмисия на "Озирис".
Машините копаят.
От повърхността право към Зион.
Ще пробият периметъра. - Как напредват?
100 метра на час, според Контрола.
Колко дълбоко са? - Почти на 2000 м.
А образите от "Озирис"? - Едва ли са верни.
Може да са. - Невъзможно.
Значи трябва да има четвърт милион стражи.
Невъзможно. - Защо?
Точно по един за всеки мъж, жена и дете в Зион.
Сякаш машина го е измислила.
Морфей, радвам се, че се включи. - Ниоба.
Моля да ме извините.
Все по-трудно се намира сигурна позиция за предаване.
Медузите пазят най-добрите. - Линиите гъмжат от тях.
И ако Ниоба е права, след 72 ч ще са четвърт милион повече.
Какво ще правим? - Каквото нареди командир Лок.
Евакуираме нивото и се връщаме в Зион.
А командирът има ли план как да спре 250 000 стражи?
Стратегията се замисля. - Не се съмнявам.
Ти какво предлагаш, Морфей?
Какво става? - Не знам.
Ще помоля един от вас за помощ.
Някои от вас вярват, а други - не.
Вярващите знаят, че наближава краят на борбата ни.
Предсказанието скоро ще се сбъдне.
Но преди това трябва да се консултираме с Оракула.
Ако се върнем и презаредим,
ще сме пак тук до 36 часа, преди машините да ни достигнат.
Осъзнаваш ли какво искаш?
Искам един кораб да ни замести тук, в случай, че Оракула ни потърси.
Глупости! Искаш да нарушим пряка заповед.
Точно така. Но както знаем, причината повечето от вас да са тук
е склонността към неподчинение.
А ако се върнеш и командирът те хвърли в карцера?
Няма.
Ти си непоправим!
Правя го само, за да видя как ще те наредят. Имаш 36 часа.
Търся Нео.
Не съм го чувал. - Нося му нещо.
Подарък. Той ме освободи.
Добре, де. Хайде, чупка!
Кой беше? - Как знаете, че е идвал някой?
Остави ти това.
Каза, че си го освободил.
Наред ли е всичко, сър?
Срещата приключи, вървете на изходите си. Идват агенти.
Тръгвайте!
Здравейте, момчета.
Аномалията. - Действаме ли?
Да, все още е... - ...само човек.
Нови версии.
Мина според очакванията.
Повтаря се точно както преди.
Не съвсем точно.
Какво стана там? - Не знам. Агенти изникнаха от нищото.
После кодът полудя. Не съм виждал такъв.
Нео добре ли е? - Трябваше да го видиш.
Къде е сега?
Прави се на Супермен.
Къде си?
"Небуканезър" иска разрешение за достъп през портал 3.
Тук контрол Зион. Поддържайте скорост и изчакайте.
Разбрано, контрол.
Дезактивирайте оръдията на Портал 3.
"Небуканезър" наближава. Да отворим.
"Небуканезър", влезте през портал 3 към кей 7.
Разбрано, контрол.
Врати отворени, легло оправено. Добре дошли у дома.
Няма друго такова място.
Тук контрол Зион, готови за затваряне на портал 3.
"Небуканезър" спря на кей 7. - Прието.
Капитан Мифуне. - Капитан Морфей.
В карцера ли ще ме отведете?
Просто следя за мира. - Командир Лок настоява...
... ви моли за незабавна среща.
Линк. Искам корабът готов за тръгване възможно най-скоро.
Какво има между тях? - Морфей и Лок ли?
Ниоба. - Капитан Ниоба?
Беше с Морфей. Сега е с Лок.
Какво стана?
Морфей отиде при Оракула. След това всичко се промени.
Да, тя въздейства така.
Как винаги те намира? - Няма ли си друга работа?
Знаеш за живота, който спасяваш. - Не съм го спасил аз.
Здравей, Нео. Тринити, Линк.
Страхотно е, че се върна. - Благодаря, и аз се радвам.
Може ли да я нося? - Не, мога и сам.
Тринити? - Аз също.
Ето, носи тези. - Разбира се, Линк.
Догодина ще мога да се кача на кораб. Вече избрах на кой.
Нека отгатна... - Искам да бъда на "Небуканезър".
Морфей не е попълнил позициите, освен твоята, Линк.
Той си знае защо, но аз смятам, че е било писано.
Съдба. Ти си причината да бъда тук, Нео.
Ти ме намери, не аз теб.
Знам, но ти ме измъкна. Спаси ме.
Ти сам се спаси.
Морфей. - Командир Лок.
Исках да ти предоставя шанс да обясниш действията си.
Не знаех, че е нужно да ги обяснявам.
Имаше заповед да се върнеш тук. - Тук съм.
Наредил си на друг да остане. - Бих останал, но трябваше да заредя.
Значи признаваш, че си проявил неподчинение.
Чакаме контакт с Оракула в Матрицата.
Не искам да слушам глупости за оракули и предсказания!
Интересува ме само как да спра онази армия
и ми трябват войници, изпълняващи заповеди.
Моите уважения, но има само едно спасение за града ни.
Какво?
Нео.
Не всеки е убеден в твоите вярвания, Морфей.
Моите вярвания не го изискват.
Довечера има събиране. Вървят слухове, хората ги е страх.
Никой не помни да са се събирали толкова кораби. Става нещо голямо.
Не ни дават да говорим, спри да питаш.
Колко е хубаво у дома!
Ще препоръчам на Съвета да те отстрани.
В правомощията ви е.
Ако зависеше от мен, нямаше вече да стъпиш на този кораб.
Благодарен съм, че не зависи от вас.
Съветник Хаман. - Командире.
Капитане. - Г-н Съветник.
Съветът ме помоли да говоря на събирането довечера.
Присъствието на флотата и слуховете трябва да бъдат адресирани.
Хората трябва да знаят какво става. - Разбира се, г-н Съветник.
Но ви съветвам да бъдете дискретен относно някои подробности.
Не искаме да създаваме паника.
Прав сте. Никой не желае паника.
А вие, капитане? Какъв е вашият съвет?
Истината. Няма да има паника, защото няма нищо страшно.
Тази армия няма да достигне Зион.
И защо сте толкова убеден? - Отчетете събитията.
За 6 месеца освободихме повече хора, отколкото за 6 години.
Тази атака е акт на отчаяние.
Вярвам, че скоро предсказанието ще се сбъдне и войната ще свърши.
Моята надежда е да сте прав.
Не смятам, че е въпрос на надежда. Просто е въпрос на време.
Моята спирка. До скоро. Надявам се да не е много скоро.
Хайде, хлапе. Те имат важна работа.
И ти ли мислиш за същото? - Да, че асансьорът е много бавен.
Колко време се презарежда "Неб"? - 24 до 30 часа.
Някои хора цял живот не чуват такава добра новина.
Нео, синът ми Джейкъб е на борда на "Нозис".
Моля те, опази го. - Ще се опитам.
Дъщеря ми е на "Икар".
Не, почакай.
Те имат нужда от теб. - А аз - от теб.
Знам. Но има време.
Къде е коте...
Чичо Линк!
Огромни сте, вие трябва да ме вдигате!
Готови? Трябва да работим в екип.
Едно, две, три - вдигни!
С какво ги храниш?
Деца, време е да си ходим.
Здравей, Кас.
Радвам се, че се върна. - Аз също.
Внимавай с нея.
Не се бой за мен, той ще го отнесе.
Марш навън и двамата!
Какво "ще отнеса"?
Другите кораби се прибират 2-3 пъти повече от "Небуканезър".
Зий, мисля, че приключихме темата.
Ще я приключим, щом смениш кораба.
Не мога. Знаеш защо.
Ако Дозер знаеше какво изпитвам, нямаше да те моли за това.
Може би. Но вече е късно. Дал съм обещание, което не мога да наруша.
Не е честно. - Никой не е казвал, че ще бъде.
Кас дали смята, че е честно аз да съм тук, а Дозер да го няма?
Загубих двама братя на този кораб.
Страх ме е от него.
Страх ме е, че ще ми отнеме и теб.
Няма.
Как може да си сигурен?
Заради Морфей. Заради това, което ми каза - че идва краят,
че скоро всичко ще свърши. - Морфей е луд.
Несъмнено.
Но Танк и Дозер му вярваха и ти казвам,
че след като видях какво направи Нео на този кораб,
признавам си, аз също започвам да му вярвам.
Внимавай много, Линк.
Моля те, внимавай.
Започна ли? - Само молитвата на Съветник Хаман.
Тази вечер нека почетем мъжете и жените,
нашите войници и бойци, нашите съпрузи и съпруги,
нашите братя, сестри, деца.
Да си спомним онези, които бяха изгубени,
и да благодарим за тези, които бяха намерени,
за да застанат тук, до нас.
Искам някой друг да довърши молитвата.
Някой, който отдавна не е говорил оттук,
но има да ни каже нещо, което всички трябва да чуем.
Представям ви Морфей.
Зион! Чуй ме!
Това, което мнозина от вас са чули, е вярно.
Машините са събрали армия и дори в този момент,
тази армия настъпва към нашия дом.
Повярвайте ми, предстоят ни трудни времена.
Но за да бъдем подготвени,
трябва да се отърсим от страха си.
Днес заставам тук пред вас без капка страх.
Защо?
Защото вярвам в нещо, в което вие не вярвате? Не!
Стоя тук без страх, защото помня.
Помня, че съм тук не заради пътя, който е пред мен,
а заради пътя, който съм изминал.
Помня, че от сто години се бием срещу тези машини.
Помня, че от сто години те пращат армии, за да ни унищожат,
но след един век война аз помня най-важното:
Ние още сме тук!
Нека сега изпратим послание на тази армия.
Нека разтърсим тази пещера.
Тази вечер
нека разтреперим земя, метал и камък.
Нека ни чуят от червеното земно ядро до мрачното черно небе.
Тази вечер да ги накараме да си спомнят,
че ние сме Зион и не ни е страх!
Аз помня.
Помня, че обичаше да танцуваш.
Помня, че беше доста добър.
Капитан Ниоба, някои неща на този свят
никога не се променят.
А други се променят.
Извинявай.
Липсваше ми. - Личи си.
Мислех си... Всички са тук.
Ела с мен.
Какво има, Нео?
Какво не е наред?
Можеш да ми кажеш.
Не се бой.
Не мога да те загубя.
Няма да ме загубиш.
У сещаш ли това?
Няма да те пусна.
Лека нощ, Зион.
Сладки сънища.
Добре ли си? - Ще се оправя.
Не съм виждал такъв агент досега!
Няма значение, важното е това. Ти първи.
О, Господи! - "Смит" е достатъчно.
Благодаря. - За мен е удоволствие.
Имаш ли нужда от компания? - Съветник Хаман.
Няма да се натрапвам, ако предпочиташ да си сам.
Не, компанията ще ми дойде добре.
Хубаво. На мен също.
Приятно е тази вечер. Много спокойно.
Изглежда всички спят добре.
Не всички.
Аз не обичам да спя. Рядко спя повече от няколко часа.
Проспах първите 11 години от живота си и сега си наваксвам.
А ти?
Просто не мога да спя.
Това е добър признак. - За какво?
Че все още си човек.
Ходил ли си в инженерното ниво?
Обичам да се разхождам там. Невероятно е. Искаш ли да видиш?
Никой не слиза тук, освен ако няма проблем.
Такива са хората - не ги е грижа как нещо работи, щом работи.
Тук ми харесва.
Напомня ми, че градът оцелява благодарение на тези машини.
Тези машини ни поддържат живи, докато други искат да ни убият.
Интересно, нали?
Силата да даваш живот... и да го отнемаш.
Ние притежаваме същата сила. - Да, сигурно, но...
Понякога мисля за всички, още свързани в Матрицата,
но като погледна тези машини,
неволно се замислям, че донякъде и ние сме свързани с тях.
Но ние контролираме тези, не те нас.
Разбира се, как биха могли?
Идеята е абсурдна, но...
те кара да се замислиш какво всъщност е контролът?
Ако поискаме, можем да ги изключим.
Разбира се. Точно така. Ти го каза - това е контролът.
Ако поискаме, можем да ги разглобим.
Но ако го направим, какво ще стане със светлината,
отоплението и въздуха ни.
Нуждаем се от машините и те от нас. Това ли е важната бележка?
Не, нищо подобно.
Старците като мен не си правят труда да отправят бележки.
Затова ли няма млади в Съвета?
Добра бележка.
Защо не ми кажете направо какво мислите?
На този свят има много неща, които не разбирам.
Ето тази машина? Прави нещо, за да рециклира водата ни.
Нямам и представа как работи.
Но знам каква е причината да работи.
Нямам никаква представа как ти правиш нещата, които можеш.
Но вярвам, че и за това си има причина.
Надявам се само да я проумеем, преди да е станало твърде късно.
Балард. - Той тук ли е?
От Оракула.
Време е.
Морфей каза, че ще стане така.
Не знам. Може предсказанието да е вярно или да не е.
Знам само, че на този кораб му трябва оператор.
И в момента този оператор съм аз.
Знам.
Искам да я сложиш. - Не вярвам в тия неща.
Но аз вярвам. Тя винаги ми носи късмет.
Може да ми върне и теб.
Сам ще се върна. Обещавам.
Каквото и да стане, ще се върна тук.
Просто я носи с теб. Моля те. Заради мен.
Какво става... Бейн?
Проблем ли има? - Не, добре съм.
Исках да те хвана, за да ти кажа... "успех".
До скоро виждане.
Нео! Точно навреме. При Оракула ли отиваш?
Нямаме време. - Трябва да му дам нещо.
Подарък от едно сираче. Закле ме да ти я дам, преди да тръгнеш.
Каза, че ти ще разбереш.
Благодаря.
Разрешили сте им излитане?
Точно така. - Все още ли отговарям за защитата?
Разбира се.
Смятам, че ни трябва всеки кораб, за да оцелеем при атаката.
Разбирам това, Командире.
Защо тогава му разрешихте да излети?
Защото аз смятам, че оцеляването ни не зависи само от броя на корабите.
Внимавай.
Търсите Оракула. - Кой си ти?
Аз съм Сериф. Мога да ви заведа, но първо трябва да се извиня.
За какво? - За това.
Добре.
Оракула има много врагове. Трябваше да се уверя.
В какво? - Че ти си Избрания.
Можеше да попиташ.
Не можеш да опознаеш някого, ако не се биеш с него.
Ела. Тя чака.
Къде отидоха?
Това са задни врати, нали? Програмистки достъп.
Как действа? - Кодът е в бравите.
Едно завъртане отваря ключалката, а друго - една от тези врати.
Ти програмист ли си?
А какво си?
Аз пазя най-ценното.
Ела де, не хапя.
Ела тук да те погледна.
Господи, виж се само.
Какво превъплъщение. Как се чувстваш?
Зная, че не спиш. Ще стигнем и до това.
Защо не дойдеш да седнеш този път?
Може би ще остана прав.
Е, както искаш.
Искаше ми се да седна. - Знам.
Да отхвърлим първо очевидното.
Ти не си човек, нали? - Няма как да бъде по-очевидно.
Ако трябва да гадая, бих казал, че си програма от света на машините.
Както и той. - Дотук - добре.
Но тогава може да си част от същата система -
друго средство за контрол.
Продължавай.
Тогава най-очевидният въпрос е как мога да ти вярвам?
Бинго.
Трудна дилема, несъмнено.
Проблемът е, че не знаеш дали ти помагам или не.
Значи всичко зависи от теб.
Трябва сам да решиш дали да приемеш
или отхвърлиш моите думи.
Бонбон?
Знаеш дали ще си взема. - Не съм голям Оракул, ако не знам.
Как тогава да избера, ако вече го знаеш?
Ти не си дошъл тук, за да избираш. Вече си избрал.
Дошъл си да разбереш защо си го избрал.
Мислех, че вече си се досетил.
Ти защо си тук? - По същата причина.
Обичам бонбони. - Но защо ни помагаш?
Всички сме тук, за да свършим своята работа.
Аз се интересувам от едно.
Бъдещето. И - повярвай ми - знам, че можем да го достигнем само заедно.
Има ли други програми като теб? - Не, не като мен, но...
Погледни. Виждаш ли птиците?
Написана е програма, която се грижи за тях.
Програма се грижи за дърветата и вятъра,
за изгрева и залеза.
Наоколо работят хиляди програми.
Онези, които вършат работата, за която са създадени, са невидими.
Не разбираш, че ги има.
Но другите...
За тях чуваш постоянно.
Никога не съм чувал. - Разбира се, че си.
Всеки път, когато чуеш, че някой видял призрак или ангел.
Всяка история за вампири, върколаци и пришълци
е поява в системата на програма,
правеща нещо, което не бива да прави.
Програми хакерстват програми.
Защо? - Имат си причини,
но обикновено, когато ги грози изтриване, избират изгнание.
Защо програма ще бъде изтривана? - Може да не работи добре.
Може да е създадена по-добра. Случва се постоянно.
И когато стане, програмата може да избере: да се скрие тук
или да се върне при Източника.
Главният компютър на машините.
Да.
Там, където трябва да отидеш. Където свършва пътят на Избрания.
Виждал си това в своите сънища, нали?
Врата от светлина.
Какво става, щом минеш през вратата?
Виждам Тринити.
И се случва нещо. Нещо лошо.
Тя започва да пропада. И тогава се будя.
Виждаш ли как умира? - Не.
Вече имаш дарбата да виждаш, Нео.
Ти гледаш на света без граници във времето.
А защо не виждам какво става с нея?
Не виждаме отвъд избора, който не разбираме.
Значи трябва да избера дали Тринити да живее или умре?
Не, ти вече си избрал.
Сега трябва да го разбереш.
Не. Не мога. Няма да го направя.
Трябва. - Защо?
Защото ти си Избрания.
А ако не мога?
А ако не успея?
Тогава Зион ще падне.
Времето ни изтича.
Слушай внимателно.
Можеш да спасиш Зион, ако стигнеш до Източника, но ти трябва Ключаря.
Той изчезна преди време. Не знаехме къде е досега.
Пленник е на опасна програма, една от най-старите от нас.
Нарича се Меровингий. И няма лесно да го предаде.
Какво иска? - Какво искат хората с власт?
Още власт.
Бъди там в точния час и ще имаш шанс.
Трябва да вървим.
Изглежда при всяка наша среща ти нося само лоши новини.
Съжалявам за това. Наистина.
Но пък всичко това
превърна и мен във вярваща.
Успех, малкия.
Г-н Андерсън.
Получихте ли пратката ми? - Да.
Добре.
Смит? - Не го отчита като агент.
Изненадан сте да ме видите? - Не.
Значи сте запознат. - С какво?
С нашата връзка. Не зная точно как се получи,
може би част от вас се е прехвърлила върху мен
или сте се копирали. На този етап е без значение.
Важното е, че за станалото си има причина.
И каква е тя?
Аз ви убих, г-н Андерсън. Гледах как умирате.
С известно задоволство, бих добавил. И тогава стана нещо,
което знаех, че е невъзможно, но въпреки това се случи.
Вие унищожихте мен, г-н Андерсън.
Знаех какви са правилата,
разбирах какво трябва да правя, но не го направих.
Не можех. Бях изкушен да остана,
да не се подчиня.
И сега стоя тук заради вас, г-н Андерсън.
Заради вас вече не съм агент на тази система.
Заради вас се промених. Изключих се.
Нов човек, така да се каже, като вас - очевидно свободен.
Честито.
Благодаря.
Но както добре знаете, външният вид лъже,
което ме връща на причината да сме тук.
Не сме тук, защото сме свободни. Тук сме, защото не сме свободни.
Не бягаме от мотивите си, не отричаме целите си,
защото, както знаем, без цел ние не можем да съществуваме.
Целта ни е създала.
Целта ни обединява. - Целта ни мотивира.
Тя ни води. - Тя ни тласка.
Целта ни определя.
Целта ни свързва.
Тук сме заради вас, г-н Андерсън.
Тук сме, за да ви отнемем онова, което искахте да ни отнемете.
Целта.
Какво му става? - Не знам.
Да, това е. Скоро ще свърши.
Ти? - Да, аз.
Аз, аз, аз.
И аз.
Още.
Неизбежно е.
Изчезвай от там!
Добре ли си?
Беше Смит. - Да.
Има повече от един? - Много повече.
Как е възможно? - Не зная.
Намерил е начин да се копира. - Това ли правеше с теб?
Не знам какво правеше, но знам какво почувствах.
Все едно бяхме пак в онзи коридор.
Все едно, че умирах.
Машините копаят, за да избегнат защитата.
Смятам, че ще пресекат определени канали, за да ги контролират.
Тези точки на пресичане са важни.
Смятам, че са уязвими за контраатака.
Въпреки, че някои твърдят,
че тази атака е като много други през годините,
искам Съвета да прозре истината:
това е най-голямата заплаха, която сме срещали
и ако не действаме разумно, няма да оцелеем.
Съветът е наясно със сериозността на тази атака.
Имате разрешение да подготвите защитата ни както смятате за добре.
Благодаря, г-н Съветник. - И все пак...
Има ли някаква вест от "Небуканезър"?
Никаква, г-н Съветник.
Тогава изпратете кораб да установи съдбата на Избрания.
Невъзможно, защитата ни няма да понесе загубата на още един кораб.
Ще понесе, щом се налага.
Един кораб ще ги търси дни наред. - Изпратете два.
Това е лудост. - Внимавайте, Командире.
Простете разочарованието ми,
но ми се иска да разбера мотивите на Съвета.
За да сътрудничите, не се изисква да разбирате.
Ако искате да наредя на двама от капитаните си...
Няма нужда, те са тук, могат да решат сами.
Съветът търси двама доброволци, които да помогнат на "Небуканезър".
Има ли сред вас двама, които ще се отзоват?
Капитан Сорен от "Вигилант" се отзовава.
Разбирате ситуацията, кап. Сорен? - Напълно.
Благодаря, капитане.
Има ли друг?
Капитане, трябва да отидем. - Ти си се побъркал.
Затвори си човката, Бейн, да не я отрежа.
Няма ли друг?
Трудно е да рискуваш живота си, особено, ако не разбираш защо.
Капитан Ниоба от "Логос" се отзовава.
Благодаря, кап. Ниоба. Командир Лок, изпълнявайте.
Съветът се разпуска.
Какво правиш? - Каквото мога.
Защо?
Защото някои неща не се променят, Джейсън, а други се променят.
Какво виждаш? - Странно, кодът е някак различен.
Закодиран? - Може би.
Добре или зле за нас?
Изглежда всеки етаж е миниран с експлозиви.
Зле за нас.
Започваме.
Тук сме да говорим с Меровингий.
Разбира се. Той ви очаква. Последвайте ме.
Ето го най-накрая.
Лично Избраният Нео.
Нали?
И легендарният Морфей.
И Тринити, разбира се.
Толкова съм слушал, каква чест. Седнете. Това е жена ми Персефона.
Храна? Питие?
Да, това е илюзия, както повечето неща тук,
целяща реализъм на имитацията.
Не, благодаря. - Разбира се, кой има време!
Но пък ако не си отделяме време, как ще имаме време?
Великолепно, обичам френско вино.
Както и френския език. Изпробвал съм всички езици.
Френският ми е любим. Фантастичен е, особено за псуване.
Като да си избършеш задника с коприна. Обожавам го.
Знаете защо сме тук.
Аз съм трафикант на информация. Зная всичко, което мога.
Въпросът е дали вие знаете защо сте тук?
Търсим Ключаря.
Да, вярно е. Ключаря, разбира се.
Но това не е причината "защо" сте тук.
Ключарят сам по себе си е средство, а не решение.
А като търсите него, търсите средства да постигнете... какво?
Знаете отговора. - А вие?
Само си мислите, но не го знаете.
Тук сте, защото са ви изпратили.
Казали са ви да дойдете и сте се подчинили.
Но така е с всичко.
Има само една константа на света.
Тя е единствената истина.
Причинността.
Действие - противодействие. Причина и следствие.
Всичко започва от избора. - Не - грешка.
Изборът е илюзия, създадена между имащите власт и нямащите власт.
Погледнете тази жена.
Господи, погледнете я.
Влияе върху всички наоколо -
толкова очевидно, буржоазно, отегчително.
Но почакайте. Наблюдавайте. Аз й изпратих десерт.
Много специален десерт.
Писан лично от мен.
Започва толкова просто -
всеки програмен ред създава нов ефект, точно като...
... поезия.
Отначало...
... изчервяване, загряване, сърцето тупти.
Виждаш го, нали, Нео?
Тя не разбира. "Защо?"
"От виното ли е?"
Какво тогава? Каква е причината?
И скоро вече няма значение.
Скоро "защо" и причината ги няма,
а важно е единствено самото усещане.
Така е устроена вселената.
Борим се срещу нея, отричаме я, но това е преструвка, лъжа.
Под уравновесения ни облик
истината е, че ние сме напълно...
... извън контрол.
Причинността - от нея няма спасение. Вечно й робуваме.
Надежда и примирение има само,
ако разберем "защо". "Защо" отличава нас от тях.
Вас от мен.
"Защо" е изворът на вашата сила. Без него сте безсилни.
А вие идвате при мен без "защо", безсилни.
Поредната брънка във веригата.
Но няма страшно, след като видях как добре следвате заповеди,
ще ви кажа какво да правите сега.
Тичкайте обратно и предайте на врачката,
че времето й почти изтече.
А сега имам истинска работа, затова адиос и сбогом.
Не сме свършили. - Напротив.
Ключаря е мой и не виждам причина да ви го предавам.
Никаква причина.
Къде отиваш?
Моля те, ма шери, казал съм ти, всички сме жертви на причинността:
пих твърде много вино - трябва да пикая.
Причина и следствие.
Докосни ме и тази ръка няма да докосне друго.
Не мина много добре. - Оракула не ти ли каза и друго?
Явно направихме нещо грешно. - Или не направихме нещо.
Не, нямаше как да се случи по друг начин.
Откъде знаеш? - Още сме живи.
Ако искате Ключаря, последвайте ме.
Изчезвай!
Писнаха ми неговите глупости. Помпозен кретен.
Много отдавна, когато дойдохме тук, бе толкова различно.
Той беше толкова различен.
Беше като теб.
Ще ти дам, каквото искаш, но и ти ще ми дадеш нещо.
Какво? - Целувка.
Моля?
Искам да ме целунеш, все едно целуваш нея.
Защо?
Ти я обичаш. Тя те обича. Пише ви го на челата.
Много отдавна познавах това усещане.
Искам да си го припомня.
Пак да го вкуся, нищо повече.
Само да го вкуся. - Защо не вкусиш това?
Толкова емоции за нещо тъй малко. Само една целувка.
Защо да ти вярваме?
Ако не ви заведа при Ключаря, тя може да ме убие.
Добре.
Но трябва да ме накараш да повярвам, че съм нея.
Добре.
Ужасно. Забрави.
Чакай.
Да.
Това е.
Завиждам ти. Но това няма как да изтрае дълго.
Елате с мен.
Не пак!
Спокойно, момчета, те са с мен.
Тези симпатяги работят за мъжа ми.
Вършат му мръсната работа. Много са добри. И лоялни.
Нали, момчета? - Да, господарке.
Идват от много по-стара версия на Матрицата.
Но създаваха повече проблеми, отколкото решаваха.
Съпругът ми ги спаси, защото имат славата на трудни за унищожаване.
Колко хора слагат сребърни куршуми в пистолета си?
Или тичай да кажеш на мъжа ми какво съм направила, или умри.
В дамската тоалетна е!
По-бързо.
Казвам се Нео. - Да, аз съм Ключаря. Чаках те.
Боже, Персефона, как можа да ме предадеш!
Причина и следствие, любими.
Причина? Няма причина за това!
Няма ли причина? А червилото, което още е по теб?
Червило? Червило?!
Какви безумия говориш, жено. Нямам червило!
Не е целувала лицето ти, скъпи.
Това не значи нищо.
Всичко е само игра.
Това също. Забавлявай се.
Добре.
Да видим докъде ще стигнем.
Вие двамата хванете Ключаря.
Хубав трик.
Не мога да се върна.
Аз ще се оправя с тях.
Ще се "оправиш" с нас? Твоите предшественици бяха по-възпитани.
Добре, имаш някакви умения.
Убийте го.
Виждате - обикновен човек.
По дяволите, жено, ще ме довършиш!
Помни ми думите, момче, помни ги добре.
Надживял съм предшествениците ти, ще надживея и теб.
Накъде? - Винаги има друг път.
Затваряй, бързо!
Може ли по-бързо?
Бягайте!
Дръпни се от вратата.
Ще ти го върнем.
Като нова. - Пусни оръжието.
Остани с него. Нео ще се справи сам.
Сядай отзад.
Къде съм? - Няма да повярваш - в планините.
Не думай. - Трябва време да намеря изход.
Близнаците гонят Морфей и Тринити, а нямам маршрут за тях.
Къде са? - Насред града, на 500 мили южно.
Изкарай ни, Линк! - Не е лесно.
В средата на мрежата сме.
Изход има само на надлез "Уинслоу". - Магистралата?
Ще успеем. - Добре... Внимавайте зад вас!
Стрелба.
Залягайте!
Дръжте се!
Много бързо става много грозно.
Виждаш ли това? - Издирват ви, към вас идват 8 коли.
Предложения?
Вдясно. - Дясно, сега.
Минете през оградата към тунел за 101-ва.
Сигурен ли сте за магистралата? Опасно е. За 14 години тук...
Какво ти казвах?
Да, сър. Надлеза "Уинслоу". Ще ви го подготвя.
Само така.
Казвал си ми да не излизам на магистрали.
Че това е самоубийство. - Да се надяваме, че съм грешал.
Ниоба е, изпратиха ме да ви прибера. Дай ми Морфей.
Много му трябваш.
Къде е? - Следвай сирените.
Повтарям, наближават...
Открихме ги. - Изгнаникът е главната цел.
Карай!
Почваме да се дразним. - Да, така е.
Изведи го оттук!
Премажи го.
Морфей. - Добре е. Продължавай.
Хайде.
Искам запалване на мотор без ключ. - Един бърз курс за мотокрадец...
Чакай.
Няма нужда... Ти си бил полезен.
Скачай.
Тя не е важна. - Намерете изгнаника.
Открихме ги.
Иди отзад.
Хванах те.
Тая е добра.
Ти си вече ненужен.
Правим само това, за което сме годни.
Тогава ти си годен само за още едно нещо: изтриване.
Разкатай го.
Нео, ако ме чуваш, не е зле да помогнеш.
Какво е това?
Имаме потвърждение от "Икар". Два кораба готови за контраатака.
Някаква промяна? - У дариха желязна жила, забавя ги.
С колко? - Може би с час.
Остават им малко над 9 часа.
Има една сграда.
Вътре в нея има етаж, до който не ходят асансьори,
нито има стълби.
Този етаж е пълен с врати. Вратите водят до много места.
Тайни места.
Но една врата е специална.
Една врата води до Източника.
Сградата се охранява от много мощна система.
Всяка аларма задейства бомба. - Бомба ли каза?
Но като всяка система, има слабост. Базира се на логиката на сградата.
Тя е нейна основа. - Електричеството!
Отказва едната - отказва и другата.
Няма ток - няма аларма.
Но за такава сграда трябва да спреш квартала.
Не един, а 27. - 27 квартала?
Цяла електроцентрала трябва да бъде унищожена.
Сигурно имат резервно захранване. - Да, има аварийна система.
Трябва да се влезе в главната електромрежа
и да се изключи резервното захранване.
За какво сме ти ние?
Нео ще изключи и двете най-добре. - Няма време.
Щом вратата е незащитена, връзката се прекъсва.
Трябва първо да подготвим друга.
Колко време ще отнеме? - Точно 31 4 секунди.
Малко над 5 минути. - Това е нашият прозорец.
Само Избрания може да отвори вратата,
и то само в този времеви прозорец.
Как знаеш всичко това?
Знам го, защото трябва. То е моята роля.
Причината да съм тук.
Същата, поради която всички сме тук.
Знам, че нещо те тревожи.
Не е нужно да ми казваш.
Искам само да знаеш, че съм тук.
Всичко трябва да стане едновременно.
Няма да ми навреди.
Ако един се провали,
проваля се всичко.
В полунощ се сменя охраната и на двете сгради.
В полунощ ще ударим.
Ще дремеш вкъщи. - Защо, тук ми плащат.
Добре, влязоха.
Време? - 12 минути.
Цял живот водим тази война.
Вярвам, че тази вечер можем да я приключим.
Тази вечер не е случайност.
Случайности не съществуват.
Не сме тук случайно. Аз не вярвам в случайността.
Когато виждам три цели,
трима капитани, три кораба, аз не виждам случайност.
Виждам провидението. Виждам цел.
Вярвам, че съдбата ни е да бъдем тук.
Това е нашата орис.
Вярвам, че тази нощ всеки от нас ще проумее
смисъла на съществуването си.
Искам да те помоля за нещо, но не зная как.
Обещавам, ако мога, ще го направя.
А ако те помоля да не участваш в това?
Независимо какво става да не влизаш в Матрицата?
Защо?
Моля те.
Добре.
Какво има?
Не мога да спра да си мисля какво ще стане, ако не си прав.
Ако всичко това с предсказанието е глупост?
Тогава утре всички може да сме мъртви.
Но с какво това е по-различно от всеки друг ден?
Това е война,
а ние сме войници.
Смъртта може да ни застигне по всяко време.
Навсякъде.
Атака.
ОПАСНА БЛИЗОСТ
Атака!
Помислете за алтернативата:
А ако съм прав? Ако предсказанието е вярно?
Ако утре войната може да свърши?
Не си ли струва да се бием за това?
Не си ли струва да умрем за това?
Време?
3 минути. - Почти е готово.
Готов е. - Намери другите.
Имам Ниоба. Вън от станцията са. - А Сорен?
Още са вътре, но...
Не се движат.
Това е, да вървим.
Обади се на Нео веднага.
Изгубих ги. В портала са. - А захранването?
АВАРИЙНА СИСТЕМА АКТИВНА
Всичко още работи. Аварийната прехвърля мощности.
Господи, щом отворят тази врата...
...всичко свършва. - Някой друг път!
Ти какво... Тринити!
Няма да стоя безучастна и да гледам как умират.
Има по-малко от 5 минути.
За 5 минути ще съборя тази сграда.
Колко още? - Ето тук.
Съжалявам, стигнахте мъртва точка.
Най-зверският хак, който съм правил.
По-близо не мога да те вкарам. Дано имаш криле.
Влязох.
Продължавай. 65-и етаж.
Изглеждате отново изненадан да ме видите, г-н Андерсън.
Това е разликата между нас. Аз ви очаквам.
Какво искаш, Смит? - Още ли не си се сетил?
Още ли не използваш мускула, който имаш в главата си?
Искам точно, каквото искаш ти.
Искам всичко.
Това включва ли и един куршум? - Хайде, стреляй.
Най-хубавото нещо при мен е, че има толкова много "мен".
Леле! Какво е станало тук?
Спри, госпожичке.
Ако не можеш да ни победиш... - Ела с нас.
ДОСТЪП ДАДЕН
Още не ги виждам. Не знам какво правят, но имат 2 минути.
ИЗКЛЮЧИ ВЪЗЛИ 21 - 48
ПОВРЕДА В АВАРИЙНА СИСТЕМА
ЗАГУБА НА МОЩНОСТ!
Една минута.
Убийте ги.
Влязоха. Не е за вярване.
Така е било писано.
Морфей, тази врата ще те отведе у дома.
Ти ще знаеш коя врата. Побързай, Нео.
Тринити, сериозно движение в твоята посока.
Здравей, Нео.
Кой си ти? - Аз съм Архитекта.
Аз създадох Матрицата. Чаках те.
Имаш много въпроси и въпреки, че средата влияе на ума ти,
си оставаш неотменно човек.
Следствие: някои отговори ще разбереш, а други - не.
Съответно: първият ти въпрос може да е най-уместен,
но, макар да не го осъзнаваш, и най-безсмислен.
Защо съм тук?
Животът ти е сбор от остатъка на неправилно уравнение
от програмирането на Матрицата.
Ти си следствие от аномалия, която, въпреки положените усилия,
не успях да елиминирам
от една иначе хармонична математическа прецизност.
И макар да остава усърдно избягван проблем,
тя не е неочаквана, следователно - контролируема,
което те доведе така предсказуемо...
... до тук.
Не отговори на въпроса ми. - Правилно.
Интересно. Беше по-бързо, отколкото при другите.
Други? Какви други?
Матрицата е по-стара, отколкото подозираш.
Предпочитам да измервам времето между появите на аномалиите,
в който случай ти си шестата версия.
- Петима Избрани преди мен? - Има само две възможни обяснения.
Или никой не ми е казал, или никой не го знае.
Много точно.
Както несъмнено се досещаш, аномалията е систематична
и създава колебания и в най-простите уравнения.
Не можеш да ме контролираш! Ти си мъртъв! Ще те разглобя!
Не можеш да ме накараш да правя нищо!
Избор. Проблемът ви е в избора.
Първата ми Матрица бе естествено съвършена.
Шедьовър на изкуството. Безгрешна, чиста.
Триумф, достоен само за монументалния си провал.
Неизбежният й крах сега е очевиден,
като следствие на несъвършенствата у хората.
Тогава я преработих на база вашата история,
да отразява по-точно променливата гротескност на природата ви.
Но отново ме сполетя провал.
По-късно разбрах, че отговорът ми е убягвал,
защото изисква по-низше мислене
или поне не тъй ограничено в параметрите на съвършенството.
Затова на отговора се натъкна друга, интуитивна програма,
създадена да изследва някои аспекти на човешката психика.
Ако аз съм бащата на Матрицата,
тя, несъмнено, е майката.
Оракула. - Моля ти се!
Най-случайно откри факта, че 99 от тестовите субекти
приемат програмата, стига да им се дава "избор",
дори да осъзнават този "избор" в състояние на безсъзнание.
Работещо решение, но също фундаментално грешно,
създаващо доста противоречива системна аномалия, която,
некоригирана, застрашава системата.
Следователно: отхвърлящите програмата, макар и малцинство,
представляват ескалираща заплаха.
Става въпрос за Зион.
Тук си, защото Зион ще бъде унищожен,
всеки негов обитател - заличен, съществуването му - изкоренено.
Глупости!
Отрицанието е най-предсказуемата човешка реакция. Но бъди сигурен,
предстои му шестото унищожаване
и ставаме все по-добри в това.
Ролята на Избрания е да се върне при Източника
и чрез разнасяне на кода, който носи, да презареди главната програма,
след което се изисква да избереш от Матрицата
23 индивида,16 женски и 7 мъжки, които да възстановят Зион.
Неосъществяването на този процес ще доведе до спиране на системата
и смърт на свързаните в Матрицата,
което, в сбор с унищожаването на Зион,
ще бъде равно на заличаването на цялата човешка раса.
Няма как да го допуснете. Хората ви трябват, за да оцелеете.
Има нива на оцеляване, които сме готови да приемем.
Въпросът е дали ти ще понесеш отговорността
за смъртта на всеки човек на този свят.
Интересно е да чета реакциите ти.
Петимата твои предшественици чрез съответно програмиране
бяха стимулирани с качества, целящи да създадат
привързаност към вашия вид, улесняваща функцията на Избрания.
Те приеха ролята си доста праволинейно,
но твоят опит е много по-специфичен по отношение на...
... любовта.
Апропо, тя влезе в Матрицата, за да спаси живота ти с цената на нейния.
Което най-после ни води до момента на истината,
където ще се изрази фундаменталният недостатък
и аномалията ще се изяви едновременно като начало и край.
Има две врати.
Дясната води към Източника и спасението на Зион.
Лявата води обратно в Матрицата: към нея и края на вашия вид.
Както адекватно отбеляза, проблемът е в избора.
Но ние вече знаем как ще постъпиш.
Вече виждам верижната реакция,
химическият предвестник, сигнализиращ раждането на емоция,
проектирана да оборва логиката и разума.
Емоция, която вече те заслепява за простата, очевидна истина:
Тя ще умре и ти не можеш да направиш нищо, за да го спреш.
Надеждата - най-типичната човешка заблуда,
едновременен източник на най-голямата ви сила и слабост.
На твое място бих таил надеждата да не се срещнем отново.
Няма.
Имаме сериозен проблем, сър.
Какво беше това? - Движи се по-бързо от всичко.
Майчице, хвана я!
Нео, трябваше. - Знам.
Куршумът е още вътре.
Не се предавай.
Съжалявам.
СИГНАЛ ИЗГУБЕН
Зная, че ме чуваш.
Няма да те пусна.
Не мога.
Твърде много те обичам.
Не мога да го поема.
Май сега сме квит.
Не разбирам. Всичко беше направено както трябва.
Щом Избраният достигна Източника, войната трябваше да свърши.
До 24 часа ще свърши. - Какво?
Ако не направим нещо до 24 часа, Зион ще бъде унищожен.
Откъде знаеш? - Казаха ми го.
Кой? - Няма значение. Повярвах му.
Невъзможно. Предсказанието... - Било е измама.
Предсказанието е измама.
Избраният не слага край на нищо.
Това е друга система за контрол.
Не го вярвам.
Но сам го каза. Как предсказанието ще е вярно, ако войната не свърши?
Съжалявам. Знам, че не ти е леко да го чуеш, но...
Кълна се, че е истина.
Какво ще правим? - Не знам.
Какво правят? - Малко извън ЕМП-обсег са.
Това е бомба.
Трябва да се махаме. Веднага.
"Сънувах сън,
но този сън сега изгубен е".
Идват.
Да вървим, Морфей.
Няма да успеем. - Трябва да опитаме.
Нещо се е променило.
Аз ги усещам.
Какво стана? - Не знам.
Това е "Хамър".
Изпаднал е в някаква кома, но жизнените функции са стабилни.
А ти? - Аз съм добре.
Не е зле да си починеш. - Не, ще остана при него.
Лок позна, че машините ще отрежат главните пътища от и към Зион.
Смяташе да ги изненада с контраатака. Звучеше разумно.
Аз също мислех, че имаме шанс, докато някой оплеска нещата.
Пуснат бе ЕМП, преди да стигнем на позиции.
Пет кораба паднаха моментално.
Когато машините пробиха, не беше битка, а клане.
Случайно ли стана? Повреда?
Никой не знае. - Все някой знае.
Кой?
Щом приключиха с нас, машините пак започнаха да копаят.
Претърсихме набързо за оцелели. - Открихте ли?
Само един.
КРАЯТ СЛЕДВА
МАТРИЦАТА ПРЕЗАРЕЖДАНЕ
ОЧАКВАЙТЕ СКОРО
Всичко, което има начало, има и край.
Аз виждам края.
Виждам настъпването на мрака. Виждам смърт.
Г-н Андерсън, добре дошли отново. Липсвахте ни.
Всичко свършва тази нощ.
Само ти стоиш на пътя му.
Ако не го спреш тази нощ, страхувам се, че няма да има утре.
МАТРИЦАТА РЕВОЛЮЦИИ