Ето ги.
Това ще е една от най-важните срещи...
в историята на запада.
НА ТЕРИТОРИЯТА НА АРИЗОНА 1876... 1878...
АБЕ НЯКЪДЕ СЛЕД 1800-ТА ГОДИНА
Вождът, наречен Дъжд, се кани да подпише договор за мир
със Съединените Американски Щати,
който гласи, че преселниците могат да се придвижват на запад...
на неговите територии.
А пък за сметка на това, пионерите на запада се съгласяват, да не убиват бизоните на индианските територии.
Готови!
Снимам.
Е, това е.
Така бе сключен мирът между белите хора и индианците
на територията на Аризона.
Марта! Ела тук, Марта.
Погледни.
Това е цвете!
Това е маргаритка.
Да, наистина.
Тук земята трябва да е много плодородна.
Ще се установим тук и ще си построим град.
Ще го наречем "Градът на маргаритката".
ДЕЙЗИТАУН ГРАДЪТ НА МАРГАРИТКАТА
Хайде, момчета. Чака ни работа!
И така добрите хора започнаха да строят Дейзитаун.
И тук всеки е щастлив, ако може да помогне по някакъв начин.
- Захараяс. - Да?
Е, почти всеки!
И ТАКА СЕ ПОЯВИ ФУТБОЛЪТ
БЪРЗА ЗАКУСКА (ПЕРАЛНЯ)
БРЪСНАР И ЗАБОЛЕКАР
- Я виж. - Стига, да вървим!
УЧИЛИЩЕ
Ето така изглеждаше Дейзитаун при сътворението си.
Но където има град, има и момичета за забавления.
Я, ето ги и момичетата!
А където има и кръчми, има и спречквания.
А където има и препирни, има и алкохол.
И добрите хора, които построиха града, заживяха в страх.
На запад лесно може да се разрази престрелка
и стрелците се застрелваха за по-малко време,
отколкото ако те ухапе гърмяща змия.
В стария, див запад, пистолетите управляваха човека, а не човека - тях.
Не мина много време и добрия град се превърна в лош.
И най-богатия човек,
заедно с домашната си птица го завладяха.
Но има един човек, който винаги е сам,
и който се бори в името на закона и реда,
И който се опитва да направи света по-добър и по-сигурен.
Естествено трябва да се отбележи, че той е най-добрият стрелец на запада.
По-бърз даже и от собствената си сянка.
Този човек е Лъки Люк.
Би трябвало да ви спомена...
че аз съм неговият верен кон, Джоли Джъмпър,
а той е моя каубой.
Още веднъж.
Още веднъж!
Лота Легс!
Хайде!
НЕ СТРЕЛЯЙТЕ ПО ПИАНИСТА ТОЙ Е ЕДИНСТВЕНИЯ, С КОГОТО РАЗПОЛАГАМЕ
Пристигнахме!
Здрасти, Хейс.
Люк!
До колкото виждам още мамиш на карти.
Мислех, че си при Шейените.
Бях.
- Мислех, че си в армията. - Бях.
- Но вече не си. - Да.
Още ли си такъв късметлия?
Харесва ми песента ти. Приемаш ли предложения?
Зависи чии са предложенията.
- Пусни ме, бизон такъв! - Чу ли какво каза дамата, каубой?!
Я се разкарай от пътя ми, господинчо!
До тук ли бяхме стигнали миналия път?
Какво ще кажеш да излезем навън?
Ето до тук бяхме стигнали.
Съжалявам.
На теб говоря, чужденецо.
Този град има нужда от въвеждане на ред.
- Къде е шерифа? - Какъв шериф, бе?
Изгониха го преди месец.
- Не беше ли преди година?! - Не ни трябва шериф.
Е, сега вече имате.
- Какво? - Кой?
Той!
Е, къде е офиса ми?
В края на града.
- Ей, ами нашият въпрос? - От сега нататък стрелбата в Дейзитаун е забранена.
Само един човек може да стреля така.
И това е Лъки Люк!
Мисля, че името ми е написано на тази.
Тоя тук е мошеник, крадец на коне и каруци!
И е готов за бесилото!
Хей.
Я погледни натам, имаме си и нов пазител на закона.
На ваше място не бих го направил. Чу ли това?
Кое?
Нямало да го направи. Че кой пък ще ни спре?
Аз.
И ТАКА СЕ ПОЯВИХА ПЪРВИТЕ АСФАЛТИРАНИ ПЪТИЩА В ЗАПАДА
Лъки Люк прочистваше града от лошите момчета.
Започна с картоиграчите и дребните мошеници,
и накрая строго забрани стрелбата на главната улица.
О, господи!
БАНКА
Я виж ти! Май си имаме гости.
Неприятни гости.
А Люк си спи.
Май ще трябва да го събудя!
Всички на крак!
Ставай бе!
Вече отвориха банката.
Хвърли пистолета!
Малко по в дясно, Люк.
Да. Да!
Точно така.
Е сега ми е точно на мушката. Точно!
Всички са арестувани.
Никой не може да ограбва банката, докато аз съм шериф.
Да, сега разбирам защо те наричат Лъки (Късметлията) Люк.
Я вижте новия шериф.
Колко ли ще се задържи тук, по дяволите?
Няма защо да се притесняваш за него.
Този каубой стреля по-бързо от собствената си сянка.
Не се майтапя.
Видях го със собствените си очи в бара.
Това е Лъки Люк!
Как пък не! Ти да не би да си неговия нов помощник?
Да, точно така.
Тогава защо не си при него?
Сега ще видите вие.
Гледайте!
Искам да ви помагам, шерифе. Като ваш помощник, става ли?
Знам всичко за вас. Знам също, че сте най-добрият.
Но ще ви бъде трудно срещу такава глутница негодници...
Добре.
Искате да кажете, че ще ме вземете?
Но аз искам да знаете, че в събота си почивам,
а петък следобед водя майка си на риба.
Назначен си!
И съвсем скоро добрите хора на Дейзитаун, отново станаха господари на града си.
- За риба ли отивате, шерифе? - Да
Мога ли да пояздя, Джоли Джъмпър?
Не!
Добре.
Благодаря.
О, господин - добрият чичко.
Отгоре на всичко аз върша цялата работа! На него какво му тежи?
Дейзитаун отново се превърна в спокойно малко градче.
Но не всички в него,
бяха доволни.
Бизнесът започна да запада...
все повече...
и повече.
Лота Легс дори престана да пее.
А шерифа разполагаше с безкрайно време да клечи за риба.
Днес рибките са ни обявили война, Джъмпър.
Щяхме да имаме по-добри изгледи за успех, ако имахме поне стръв.
Люк, имам по-добра идея.
Да отидем да пояздим, да си опънем малко краката
пък и може да посваляме, някоя красива, млада кобилка.
О, не!
Мразя звука на гърмяща змия.
Люк?
Люк!
Мразя змиите.
Побързай Люк.
Побързай.
Крайно време беше.
Внимавай.
Точно така, моето момче!
Защо ми плашиш коня?
На твое място, никога не бих си правил шегички с Джоли Джъмпър.
Аз уплашен? Никога!
Да тръгваме.
Ей! Престани, това е моят боб!
Извинявай де!
Ще ти го върна. Друг път.
Ставай!
О, красавице моя.
Тези бърни, тези уши!
О, господи. О, миличка.
Може ли да те целуна?
- Хайде.
Хайде, поспаланко. - Колко е часа?
Кои сме?
Къде сме? Защо?
Няма време за почивки.
Дългът ни зове.
Хайде не го стягай толкова, тоя път, а?
Наведи се. По-ниско.
Мисля, че ще повърна.
О, запад. Горкият запад.
Мирът и спокойствието никога не траят дълго.
Дейзитаун отново беше изправен пред нова опастност.
Братята Долтън се бяха запътили към него.
Долтън. Ужасът на запада.
Издирва се Джо Долтън.
ЖИВ ИЛИ МЪРТЪВ
НАГРАДА $5,000
Уилям Долтън.
ЖИВ ИЛИ МЪРТЪВ
НАГРАДА $4,000
Джак Долтън.
ЖИВ ИЛИ МЪРТЪВ
НАГРАДА $3,000
Защо да ходим в Дейзитаун, ако Лъки Люк е там?
Той отново ще ни напъха в затвора.
И Ейбриъл Долтън.
20$, НЕ, 2$
Не, Ейбриъл. Точно за това ще отидем там. Заради Лъки Люк!
ДОБРЕ ДОШЛИ В ДЕЙЗИТАУН
Я да ги видя тези двамата.
Той е притеснен. Обичам да го виждам такъв!
Конете на братята Долтън имат условни рефлекси.
Когато влязат в някакъв град, спират или пред банката или пред кръчмата.
Но не винаги разбират заповедите на господарите си правилно.
Банката ли?!
Казах кръчмата!
Не е зле, каубой.
Братята Долтън!
Ти още ли се мотаеш тук бе?! Я дай по едно питие!
Искам от най-доброто ти уиски!
- От най-доброто, казах! - Добре, господин Долтън.
- Дай бутилката. - Да, господин Долтън.
Скъпа как се чувстваш?
Не знаех, че си толкова добър танцьор.
Чудесно се забавлявах.
Това са братята Долтън!
Какъв скучен град!
Музика! Трябва ни музика.
Ейбриъл.
Супер е!
Хайде почвай, Ейбриъл!
- Как си, Джо? - Лъки Люк!
Здравейте, господин Люк.
Помните ли ме? Аз съм Ейбриъл.
А това е брат ми Уилям, това е брат ми Джак, а това е брат ми...
Затвори си плювалника, Ейбриъл! Какво искаш, Люк?
Да ви върна в затвора, както обикновено.
Джо, казах ти. Казах ти.
Ще трябва първо да убиеш Джо Долтън,
по-добре си помисли.
- Можеш ли да направиш това, каубой? - Не.
Дръжте, момчета.
Добре, Джо.
Сложи си ябълката на шапката!
Страхотно, Джо!
Страхотно, Джо.
Какъв изстрел!
- Така можеш ли? - Не.
Е, какво можеш тогава?
Да ви върна обратно в затвора. Така и така си изхабихте куршумите.
Я, това беше много хитър номер, нали?
Затвори си плювалника! Не можеш.
Никъде няма да ни връщаш.
- Ние сме амнистирани. - Амнистирани, вие?
Ето.
"Поради пренаселване на затворите
от многобройни затворници, изпращани от Дейзитаун,
Братя Долтън, най-дълго престоялите в този затвор, ще бъдат освободени".
Ние сме свободни и чисти по законите за гражданските права.
Ако само с пръстче пипнете тази банка, връщате се там, от където сте дошли.
Ние вече не ограбваме банки!
Не мърдай.
Арестуван си.
Ти да не би да арестуваш вече и хора, които искат да внесат пари в банката?
Нищо чудно, че затвора е препълнен.
Внасяш пари ли?
По-добре си стой с вдигнати ръце. Този тип е много опасен.
Почакайте, шерифе.
Не сте ли прекалено строг с него?
Строг? С Долтън?
Този град е направо мъртъв.
Виждате ли на какво е заприличал.
Вижте, кръчмата - затворена, никой не ходи там.
Банката - затворена, защото никой не печели никакви пари.
И всичко това по негова вина.
Кмете, той съсипва Дейзитаун.
Повече ще спечеля, ако си открия сметка на някоя гара.
Той може би има известно право, Люк. Нещата, като че ли не вървят.
Не мога да повярвам, момчета!
От къде мислите, че е взел парите, за да си открие сметка?
Индианци! Индианци!
Вчера вечерта, както си пътувах, те изведнъж ме нападнаха!
Къде е шерифа? Къде е?!
- Търся шерифът! - Индианци! Индианци!
Те подписаха мирния договор.
И от години никой от тях не е нападал никого.
- Не са били индианци. - Какво?
Това не е индианска стрела.
Индианци...
тук въобще не е сигурно...
да му се не види и запада.
- Отиваш на запад ли? - Всъщност, на изток.
На източния край на запада на страната е най-добре.
От свое име и от името на моите предци ти пожелавам много щастие и успех.
Помисли за шансовете си за успех!
Шапките ми! Вижте ми шапките.
Всичките са надупчни.
Вижте какви дупки!
Кой ще купи това сега? Погледнете, погледнете! Кой ще ги купи?
Ето и тази е такава, и тази. Намаление! Намаление!
Специално намаление за тези шапки!
Съжалявам, Бъроу, бизнесът си е бизнес.
О, аз съм разстроен. Кой би помислил, че индианците ще направят това?
Не са били индианци.
Индианците имат поверие, че ако атакуват през нощта,
ще прекарат остатъка от живота си в тъмнина.
Индианците не атакуват през нощта.
Хм, това го чувам за първи път.
Много ми хареса речта ти, Джо.
Да, хубава реч, Джо. Кога ще се захванем с Лъки Люк?
Ние вече сме го притиснали.
Скоро, позорно ще го изхвърлят от Дейзитаун.
Защото целият град ще се обърне против него.
И тогава ще го хванем.
Какво правиш, Ейбриъл?
Не се прави така.
Със сигурност ми омръзна да ограбвам дилижанси, Джо.
Няма ли да е по-гот да ограбим някоя банка?
Няма да ни се налага да се мъчим толкова.
Когато Лъки Люк се махне,
ще ограбим банката, кръчмата, смесения магазин.
Ще си вземем от Дейзитаун всичко, което си поискаме.
Ейбриъл, ти войн ли си, имаш ли капчица достойнство, или ще се разхождаш наоколо с тая тъпа физиономия?!
Две Пера, казах ти, че изглеждаш адски тъпо.
Вие какво правите всъщност?
Ние - бели братя, иска да се сприятели с вас - червени братя. Нали разбираш?
Да, много добре.
Виж, той пак започна.
- И да не ви е стъпил повече кракът тук! - Да.
Как пък не.
- Да не вземеш сега да ни застреляш в гръб. - Ти си най-лудият когото сме виждали!
Напомни го и на приятелите си!
- Люк, мога ли да поговоря с теб? - Да.
- Може ли да пояздим заедно? - Разбира се.
- Надушвам неприятности. - Искам да говоря с теб за кръчмата.
Никой вече не стъпва там. Всички се страхуват да не би да ги арестуваш.
Ако се държат прилично, няма да ги арестувам.
Именно това е проблема. Може би правиш Дейзитаун...
- ... прекалено чист. - Какво?
Тя каза, че градът е скучен и е права момчето ми.
Отдавна не е имало хубава престрелка.
Когато един град е прекалено благоприличен, той започва да умира.
Трябва да му се вдъхне малко живот.
Само спазвам закона.
Може би не трябва да го спазваш толкова стриктно.
Искаш да кажеш, че трябва да съм шериф, само от време на време?
Да.
- Не съм съгласен с това, Лота. - Само така, момчето ми!
Какво ще правим с тях? Дали да не ги опечем на бавен огън?
Тоя тук е доста дебел, предполагам че първо ще се наложи да го одерем.
Стига бе!
Ние просто се преобличахме, като индианци, за да можем да ви предупредим за заселниците.
Знаете ли какво са замислили?
Не разбирате ли? Този Лъки Люк и Дейзитаун...
искат да ви завземат прериите. И тогава се простете с:
О дайте ми дом, където се скитат бизони.
Хубаво пееш, Джо.
... където бизоните се скитат насам-натам и скоро ще изчезнат...
Където рядко се чува обидна дума!
Ще съсипят земята и небето. Няма повече да видите небето!
О, дайте ми дом, където се скитат бизони.
Ще съсипят земята и небето. Няма повече да видите небето!
Когато дойде цивилизацията на белите...
ще настане пустиня.
Прогресът на човечеството...
... ще бъде краят на вашите прерии, приятели.
СУВЕНИРИ
Война! Война!
Не. Нека първо да помислим.
Да свикаме великият съвет.
Ако продължава да бъде така, този град съвсем ще западне.
Това от което Дейзитаун се нуждае е прогрес,
дрехи, цивилизация.
- Ама Джо, нали току-що каза... - Затваряй си плювалника!
Бизнесът пропада.
Няма туристи, няма търговия.
Този град умира.
И за всичко е виновен той!
Люк. Не го взимай толкова присърце.
Ти просто си вършиш работата прекалено добре.
Така значи. Е можете да си намерите нов шериф.
Всички тези хора мислят само колко пари да направят.
Те не се интересуват от начините по които ги правят.
Тези братя са застреляли толкова хора, колкото не си познавала през целия си живот.
Всички тук станаха прекалено алчни.
Люк, върни се! Знаеш, че не си прав!
Мисля, че знае какво говори. Никога не съм чувал толкова дълга реч до сега.
Димни сигнали, Джъмпър.
Прерийните кучета свикват Великия Съвет на вождовете.
Това е лош знак.
С колко облачета трябва да извикаме Лудите Койоти?
С две ли?
С две.
Викат Лудите Койоти с две облачета.
Колко са затъпели!
Вожде Луд Койот.
Мръсното Куче те кани на Великия Съвет.
Аз, вождът Луд Койот, отговарям, че щом Мръсно Куче, мене призовава,
аз дойда на велик съвет. Някой да приготви мой кон.
Скуот, довечера няма да съм в къщи.
Ще прекарам нощта при Прерийни Кучета.
Луд Койот каза. Казах.
Добре. И не се дръжте, като диваци, когато се съберете всички.
Скуот каза последна.
Велик Съвет? Волният Орел прие съобщението.
Да се изпрати знак на Прерийните Кучета, че ще дойда.
Да се изпрати сигнал на вожда Луд Койот, че ще отидем там заедно.
Да се изпрати сигнал на Червения Гарван от племето Рабахо,
да се провери дали той също е поканен на съвета.
Някой да отговори на вожда, че Змия В Тревата
е поканен при Прерийните Кучета.
Да се благодари на вожда на Прерийните Кучета, че ме е поканил.
Да се изпрати знак на Лудия Койот, че ще го взема по пътя си.
Аз казах.
Благодаря за всички съобщения.
Засега си свободен. Свободен си.
Нещо става, Джъмпър. Трябва да проверим.
От къде ти хрумват все такива, гениални идеи?
И ТАКА СЕ ПОЯВИ ФАКСЪТ
Китаецът се връща.
Не исках да ви виждам за последен път с такива големи лица.
- Искаш да кажеш бледи лица. - Може би за вас е така, може би.
- От тук трябва да е пътя. - Ами да вървим от тук.
- Това сочи на тук. - Да вървим от тук.
Сега пък какво?
Такъв знак не бях виждал.
Не ми се прави на индианец.
Залегни.
Виж!
- Хайде... - Да си спестим подробностите.
Аз съм за война с Дейзитаун.
Но ти още не знаеш причините за това.
Стига, стига! Белите ви гонят от вашите земи.
Трябва някак да ги спрете.
Да помислим трезво. Подписали сме договор с белите.
Да изпушим лулата на мира и тогава да обсъждаме. Хайде.
Да пушим лулата ли?
- Да, и после... - Война!
- Война!
Не виждам знака.
- Не му дават знак. - Да вървим.
Сежалявам, Две Пера... Едно Перо.
Нали знаете, че когато се връщате, назад към дома,
пътят ви се струва много кратък?
И в този случай се оказа точно така.
Никога не съм виждал пътят да профучава покрай нас толкова бързо.
Хайде, Джъмпър!
Дръж се, Джъмпър!
Хажде! Джъмпър.
- Дишай. Дишай! Давай. Хайде! - Това е друго нещо!
Браво. Браво, момчето ми!
Мразя да преминавам реки. Ох.
- Хайде, Джъмпър! Трябва да отидем в Дейзитаун. - Ох, добре.
- Имам нужда от теб. - Това е хубаво!
О, пак ли река.
Ей, шерифът се върна.
Слава богу, че се върна.
Индианците ще ни нападнат!
Братята Долтън са ги настроили срещу нас.
Ще ни нападнат при изгрев слънце.
Благодаря за предупреждението, Люк.
Не знам дали бихме се справили без теб.
Ами аз? Той да не би да е ходил пеша?
Нищо не бих направил, ако не беше Джери Джъмпър.
Няма защо.
СУВЕНИРИ ОТ КЛАНЕТО НА ДЕЙЗИТАУН
Насам, народе, насам, насам! Побързайте, не останаха!
После ще е късно за всички! Трупай се народе!
Стойте спокойно.
Не стреляйте преди да видите бялото на очите им.
Те не се движат. Виждаш ли бялото на очите им?
Ами... никога не съм го виждал.
Един се приближава.
Да видим дали се вижда бялото на очите му, а?
Ейбриъл, върни се обратно в редицата и изчакай заповедта!
Имам прах в очите си и не виждам на къде вървя.
Я ми виж очите. Целите са червени.
Не ме интересуват очите ти. Трябва да се подчиняваш на заповедите ми.
- Кой е шефа тук? - Ти си, Джо.
- Кой? - Джо!
Така, сега запалете стрелите.
И стреляйте, когато се приближим достатъчно.
Но Джо, може да предизвикаме пожар.
Това е целта, идиот такъв!
Атака!
Право в целта! Да ги хванем!
Пожар! Пожар!
Дайте ведра.
Не може, те струват пари!
- Какво ти става бе, има пожар. - Бизнесът си е бизнес.
- Какво ти става бе, Ейбриъл? - Не мога да си намеря стрелата.
Забрави я тая стрела, Ейбриъл!
- Пожар! - Пожарникари!
Не! Не! Тези шапки струват по 1$!
Дайте си ми шапките! Моля, недейте!
- Тези шапки са пробити! - Имат дупки!
Нали точно това се опитвах да ви обясня през цялото време?
Вие не ми повярвахте!
Така ви се пада!
Става все по-трудно и по-трудно да видим бялото на очите им.
Когато престанете да се правите на интересни ще разберете,
кой е шефа тук.
Атаката ви беше впечатляваща,
но не свърши работа.
Вие ни излъгахте, братя Долтън...
искате да очистите само Лъки Люк, нали?
- Точно така, защото винаги ни изпраща в затвора. - Затвори си плювалника, Ейбриъл!
Прерийните Кучета са подписали мирен договор и държат на думата си.
Така че ние ще влезем в Дейзитаун с мир.
Виждам! Виждам бялото на очите му!
Без перо, върни се обратно.
Жалко, няма да мога да видя бялото на очите им.
Вожде на Прерийните Кучета, приятелю. Радвам се да те видя пак.
Да Лъки Люк, и аз се радвам да те видя.
Може ли да поговоря за момент с теб на саме?
Разбира се.
- Те винаги закъсняват, нали? - Да.
Рота, спри!
Това е доста неприятна ситуация.
Мисля, че се опитаха да ни измамят.
Да, знам. Долтънови измамиха и заселниците.
Наистина ли?
Ако си съгласен, мисля че и за двете страни ще е най-добре да забравят този случай.
Правилно.
Мисля, че няма нужда от нов мирен договор.
- Всичко е уредено. - Моят брат говори правилно.
Вождът на Прерийните Кучета също не говори лошо.
Това е един мой... приятел.
Реших, че ще имаме нужда от помощ.
Това е Майкъл... Лейтенант Райс.
А сега да пушим лулата на мира.
Мен нещо ме боли гърлото.
Съжалявам. Закъснявам за следващата си битка.
Кавалерията не трябва да закъснява.
Хайде, момчета, тръгваме!
Извинявайте, трябва да си тръгвам.
Обещах на жена си да се върна веднага след работа.
Братко, трябва да си тръгвам.
О, и аз трябва да вървя.
Нещо ме свива стомаха.
Не ме гледай. Отказах пушенето.
- Падна ли, Джо? - Не! Аз винаги така си слизам от коня!
Ей вие. Върнете се. Забравихте нещо.
- Трябва да се върнете в затвора. - Първо ще се бием!
Е добре, момчета.
Сега следва една истинска престрелка.
Добре, внимавай с петлето.
Е, не мога да чакам цял ден да започнете действие.
Ако искаш мен, трябва да застреляш първо Ейбриъл!
Ако искаш да застреляш Люк, трябва първо да убиеш мен.
Леле, какви глупости дрънкам?
Браво!
Браво, Люк!
Добра работа свърши, Люк!
Сега ще разберете къде зимуват раците!
Имам по-добра идея.
Обича ме, не ме обича.
Обича ме...
- ...не ме обича. - По-леко, Ейбриъл!
- Не е ли хубаво да се завърнеш вкъщи, Джо? - Как ли пък не.
Чудя се какво ли ще има за вечеря?
Мирише ми на пиле.
Да пием за Люк!
За Люк, който ни научи, че живота е нещо повече от обикновените, материални неща.
Нека той да бъде нашият шериф!
Люк, поздравления.
Ела, ела насам, Люк. Ела, качи се тук.
Ела!
Нищо особено не съм направил.
Просто си вършех работата.
Открили са злато в долината на запад!
Одеала, палатки!
По 5 долоара парчето!
Одеала, палатки! Не жалете пари!
По 5 долара парчето, при мен са най-евтини.
Одеала, палатки.
Люк, на къде е изток или запад?
Всъщност няма значение, не ми казвай.
И ти ли ще тръгваш?
Не. На мен тук ми харесва. Ами ти?
Дейзитаун няма вече нужда от шериф.
Хайде, приятел. Ще изпуснем залеза.
До сега никога не съм се задържал дълго на едно място.
Да, знам.
Хайде, каубой.
ПОСВЕЩАВА СЕ НА РОС И КЕВИН
ЛЮБОВТА Е ВЕЧНА