Жив е.
Добре съм, нищо ми няма.
Трябваше да си мъртъв. Този удар можеше да прониже и глиган.
В този хобит има повече, отколкото се вижда.
Митрил.
Пълен сте с изненади, г-н Бегинс.
Към моста на Kазад-Дум!
Какво е това пък сега?
Балрог.
Демон от древния свят.
Този враг е твърде силен за вас.
Тичайте!
Бързо!
Води ги, Арагорн.
Мостът е близо.
Прави каквото ти казвам! Мечовете тук са безполезни.
Гандалф!
Мери! Пипин!
Сам.
Никой не може да хвърля джудже!
Само не за брадата!
Леко.
Не мърдай!
Дръж се!
Наведи се напред!
Леко.
Хайде!
Сега!
Към моста!
Бягайте!
Не можеш да преминеш!
Аз съм служител на Тайния огън, повелител на пламъка на Анор.
Тъмният огън не ще ти помогне, пламък на Удун!
Върни се в сенките.
Не ще преминеш!!!
Не! Не!
Бягайте, глупци!
Не!
Арагорн!
Леголас, вдигни ги.
Остави ги за миг поне!
По здрач тези хълмове ще гъмжат от орки.
Трябва да стигнем до Лотлориенския лес.
Хайде, Боромир. Леголас, Гимли, вдигнете ги!
Ставай, Сам.
Фродо?
Стойте до мен, малки хобити!
Казват, че в този лес живее велика магьосница.
Елфическа вещица... с могъща сила.
Всички, които я зърнат, биват омагьосани.
Фродо!
И никой повече не ги вижда.
Твоите стъпки са стъпките на съдбата.
Ти водиш голямо зло, Носителю на Пръстена.
Г-н Фродо?
Е, поне с вас има едно джудже, което няма лесно да го омагьосат.
Имам ястребов поглед и слух на лисица.
Джуджето диша толкоз шумно, че можехме да го улучим посред мрак.
Добре дошъл, Леголас, син на Трандуил.
Нашата Задруга ти дължи много.
Арагорн от Дунеданците, познаваме и теб.
Легендарната учтивост на елфите! Говорете на разбираем език!
Не сме говорили с джуджетата от Тъмната епоха.
Това джудже може да ви каже нещо.
"Това" вече не беше учтиво.
Носите голямо зло със себе си.
Не можете да продължите.
Смъртта на Гандалф не беше напразна. Не би позволил да изгубиш надежда.
Ти носиш тежък товар, Фродо.
Не носи и мъртвите на гърба си.
Последвайте ме.
Карас Галадон.
Сърцето на елфическото кралство.
Владение на господаря Келеборн и Галадриел, повелителка на светлината.
Врагът знае, че сте влезли тук.
Тайната ви вече не ви предпазва.
Осмина са тук, а девет поеха от Ломидол.
Кажете ми, къде е Гандалф? Желая много да говоря с него.
Вече не го виждам отдалеч.
Гандалф Сивия не прекрачи границите на тази земя.
Той паднал е в сенките.
Отнет бе от сянка и огън.
Балрог на Моргот.
Защото без нужда влезе в капана на Мория.
Гандалф приживе не правеше нищо без нужда.
Все още не знаем каква е била целта му.
Не позволявай на бездната на Казад-Дум да изпълни сърцето ти
Гимли, сине на Глоин.
Светът вече е изпълнен със смъртни опасности
и във всички земи любовта е смесена с тъга.
Какво ще стане със Задругата сега?
Без Гандалф няма надежда.
Пътят ви минава по острието на нож.
Една погрешна стъпка и вашето падение ще бъде край на всичко.
Но надеждата е жива, докато Задругата е вярна.
Не терзайте душите си. Сега е време за почивка,
защото от тъга и път сте изтощени.
Тази вечер ще спите...
Добре дошъл, Фродо от Графството,
който си съзрял Окото.
Оплакват Гандалф.
За какво пеят? - Не намирам сили да ви кажа.
Мъката ми е все още твърде силна.
Сигурен съм, че ще забравят да кажат за фойерверките.
А трябва да се напише стих и за тях.
Ракети чудни той роди-
цветя, и слънце, и звезди,
или след тътен златен дъжд
изсипваше се изведнъж.
Но това описание дори не се доближава до красотата им.
Почини си.
Границите на леса се пазят зорко. - Тук не ще намеря почивка.
Чух гласа й в главата си.
Говореше за баща ми и падението на Гондор.
Каза: "Все още има надежда."
Но аз не я виждам.
Отдавна не сме имали надежда.
Баща ми е смел човек.
Но кралството му запада,
а хората ни губят вяра.
Той се надява на мен. И аз ще го направя.
Бих върнал славата на Гондор.
Виждал ли си я, Арагорн?
Бялата кула на Ектелион,
светеща като колие от перли и сребро.
С високо развети знамена на утринния бриз.
Чувал ли си изкусителния зов на сребърните рогове?
Виждал съм Белия град...
Много отдавна.
Един ден пътят ще ни отведе дотам.
И стражата на кулата ще се провикне:
"Господарите на Гондор се завърнаха!"
Ще погледнеш ли в огледалото?
Какво ще видя?
И най-мъдрите не знаят,
защото огледалото показва много неща.
Неща, които са били...
нещя, които са...
И някои неща,
които още не са се случили.
Зная какво видя.
Защото и аз го виждам.
Това ще се случи, ако се провалиш.
Задругата се разпада. Това вече е започнало.
Той ще се опита да вземе Пръстена.
Знаеш за кого говоря.
Един по един, Пръстенът ще унищожи всички тях.
Ако ти поискаш,
ще ти дам Единствения пръстен.
Лесно ми го даваш.
Няма да отрека, че сърцето ми го е желало.
И вместо Мрачен Господар, ще имате Кралица -
не черна, а красива и страшна като зората!
Коварна като морето!
По-силна от корените на земята!
Всички ще ме обикнат...
...и ще се отчаят.
Преминах изпитанието.
Силата ми ще отслабне и аз ще замина на запад,
но ще си остана Галадриел. - Не мога да се справя сам.
Ти си Носител на Пръстена, Фродо.
Да носиш Велик пръстен означава да бъдеш самотен.
Това е Нения, Диамантеният пръстен.
Аз съм негов носител.
Тази задача е дадена на теб.
И ако ти не намериш пътя,
никой няма да успее.
Тогава знам какво да направя.
Просто...
Страх ме е да го сторя.
И най-малките създания могат да променят бъдещето.
Знаеш ли как са създадени орките?
Някога са били елфи,
отвлечени от Мрачните сили,
изтезавани и осакатени.
Разбита и ужасна форма на живот.
А сега...
...са подобрени.
Боецо Урук-хай...
На кого служиш?
Саруман!
Застигнете ги. Не спирайте, преди да ги откриете.
Не познавате болка. Не познавате страх.
Ще вкусите човешка плът!
Един от полуръстовете носи нещо ценно за мен.
Донеси ми тях живи и здрави.
Убий останалите.
Никога преди не сме обличали чужденци с дрехите на нашия народ.
Нека тези наметала ви предпазят от вражеските погледи.
Лембас. Походният хляб на елфите.
Една малка хапка стига да напълни стомаха на голям човек.
Колко изяде? - Четири.
С всяка миля на юг опасността ще нараства.
Орките от Мордор вече държат източния бряг на Андуин.
Но и на западния бряг не е безопасно.
Странни твари със знака на Бялата ръка бродят по границите ни.
Орките рядко пътуват на слънце, но тези го правят.
Следят те.
По реката може да изпреварите врага до водопада Раурос.
Дарът ми за теб, Леголас, е лъкът на Галадримите.
Достоен за уменията на нашите събратя от леса.
Това са кинжалите на Нолдоримите. Вече са влизали в битка.
Не бой се, млади Перегрин Тук.
Ще намериш смелост в себе си.
А за теб, Самознай Майтапер, елфическо въже.
Благодаря, господарке.
Свършиха ли ви онези хубави, лъскави кинжали?
А какъв дар би поискало джудже от елфите?
Нищо. Освен за последен път да видя господарката на Галадримите,
защото тя е по-прекрасна от всички диаманти, скрити в земята.
Всъщност...
Има едно нещо.
Не, не бих могъл. Невъзможно е. Глупава молба.
За теб нямам по-голям подарък от този, който вече си получил.
Страхувам се, че заради любовта си Арвен Вечерницата ще угасне.
Бих искал да напусне тези брегове
и да бъде със своя народ.
Бих я накарал да вземе кораба за Валинор.
Този избор все още й предстои.
Самият ти трябва да избираш, Арагорн.
Да се издигнеш над всичките си предци чак до дните на Елендил
или да пропаднеш в мрака заедно с всичките си събратя.
Сбогом.
Предстои ви още много.
Няма да се срещнем отново...
Елесар.
Сбогом, Фродо Бегинс.
Давам ти светлика на Еарендил,
най-обичната ни звезда.
Нека осветява мрачния ти път,
когато всички други светлини угаснат.
Аз пострадах най-жестоко от тази раздяла,
защото за последен път видях най-красивото нещо.
Няма да наричам нищо друго "красиво", само нейния дар.
Какво ти подари?
Поисках един косъм от златната й коса.
Тя ми даде три.
Ам-гъл. Следи ни още от Мория.
Надявах се да го изгубим по реката.
Но той плува добре.
Ако издаде на врага къде сме, пътят ни ще стане още по-опасен.
Хапни, г-н Фродо.
Не, Сам. - Не си ял нищо цял ден.
И не спиш. Не си мисли, че не забелязвам.
Г-н Фродо... - Всичко е наред.
Не е. Тук съм, за да ти помагам.
Обещах на Гандалф.
Не можеш да ми помогнеш, Сам.
Не и този път.
Опитай да поспиш.
Пътят към Минас Тирит е по-безопасен. Там можем да се прегрупираме.
Да нападнем Мордор от твърдината си.
В Гондор няма сила, която да ни помогне.
На елфите повярва бързо.
А не вярваш в собствения си народ?
Да, имаме слабост. Смъртни сме.
Но в хората има и смелост, и чест.
А ти не искаш да го видиш. Страхуваш се!
Цял живот си се крил в сенките. Страх те е от това, което си.
Не бих доближил Пръстена и на стотици мили от твоя град.
Фродо.
Статуите на Аргонат.
Отдавна жадувам да зърна древните крале.
Моите предци.
Ще прекосим езерото по здрач.
Ще скрием лодките и продължим пеш.
Влизаме в Мордор от север.
Само трябва да намерим път през Емин Муил,
непроходим лабиринт от остри скали.
А след това ще стане още по-хубаво!
Прогнили, вонящи блата чак до хоризонта.
Това е нашият път.
По-добре си почини, господарю Гимли.
Да си почина!
Трябва да тръгваме. - Не.
Орките пазят източния бряг. Ще чакаме нощта.
Не се страхувам от източния бряг.
В главата ми надвисва сянка на заплаха.
Нещо ни наближава. Усещам го.
Джуджетата нямат нужда от почивка. Не го слушай, млади хобите.
Къде е Фродо?
Никой не бива да броди сам.
А най-малко ти.
Толкова много зависи от теб.
Знам защо търсиш самотата.
Ти страдаш. Чувствам го ден след ден.
Не страдаш ли напразно?
Има и други пътища, Фродо,
по които може да поемем, - Знам какво предлагаш.
И изглежда мъдро, ако сърцето ми не казваше друго.
Сърцето ти? И какво казва то?
Всички ни е страх, Фродо.
Но ако страхът погуби единствената ни надежда,
това не е ли безумие? - Няма друг начин.
Искам просто сила, за да защитя народа си!
Ако само ми дадеш Пръстена... - Не.
Защо бягаш? Аз не съм крадец. - Не си на себе си.
Какъв шанс мислиш, че имаш?
Те ще те открият. Ще ти отнемат Пръстена.
И ще молиш за бърза смърт!
Глупак!
Ако не беше този твой късмет, той трябваше да бъде мой!
Само мой! Дай ми го!
Дай ми го! - Не!
Знам какво ще направиш. Ще занесеш Пръстена на Саурон!
Ще ни предадеш! Ще умреш и ще донесеш смърт на всички ни!
Проклет да си! Проклети да са всички полуръстове!
Фродо?
Какво сторих?
Моля те, Фродо.
Фродо! Прости ми!
Фродо?
Боромир се поддаде. - Къде е Пръстенът?
Назад!
Заклех се да те пазя. - Ще ме опазиш ли от себе си?
Ще го унищожиш ли?
Арагорн.
Елесар.
Бих дошъл с теб до края.
И в огъня на Мордор.
Знам.
Грижи се за другите. Особено за Сам. Той няма да разбере.
Тръгвай, Фродо!
Бягай! Бягай!
Г-н Фродо!
Намерете полуръста!
Елендил!
Арагорн, върви!
Бързо, скрий се тук!
Какво прави той?
Тръгва си.
Не!
Бягай, Фродо. Бягай!
Ей! Ей, вие! Тук сме!
Ето ни! - Насам!
Действа! - Виждам! Бягай!
Рогът на Гондор. - Боромир.
Бягай!
Не.
Отвлякоха малките. - Не мърдай.
Къде е Фродо?
Пуснах го.
Сторил си това, което аз не можах.
Опитах се да му взема Пръстена.
Пръстенът вече ни напусна. - Прости ми.
Не го усетих.
Предадох всички ви. - Не, Боромир.
Ти се би храбро.
Запази честта си.
Остави.
Всичко свърши.
Дойде краят на нашия свят. Тъмнината ще обвие всичко,
а моят град ще падне.
Не знам колко сила имам в кръвта си,
но се кълна, че няма да позволя Белият град да падне.
Нито нашият народ.
Нашият народ...
Бих те последвал навсякъде, братко мой...
Предводителю мой.
Кралю мой.
Почивай в мир, сине на Гондор.
На Бялата кула ще го чакат.
Но той няма да се върне.
Фродо!
Иска ми се Пръстенът да не беше идвал при мен.
И това да не се бе случвало.
Всеки, които срещне трудности, иска това. Но не можем да избираме.
Може да изберем само
какво да сторим с времето, което ни е отредено.
Фродо, не!
Фродо!
Г-н Фродо!
Върни се!
Продължавам към Мордор сам. - Разбира се. А аз идвам с вас!
Не можеш да плуваш!
Аз обещах, г-н Фродо.
"Никога не го изоставяй, Самознай Майтапер."
И няма да го направя.
Няма.
Хайде.
По-бързо! Фродо и Сам вече са на източния бряг!
Но ти няма да ги следваш. - Съдбата му вече не е в нашите ръце.
Значи всичко е било напразно. Задругата пропадна.
Не и ако останем заедно.
Няма да оставим Мери и Пипин на мъчения и смърт.
Не и докато имаме сили. Оставете всичко излишно.
Ще пътуваме бързо. Да вървим на лов за орки!
Мордор.
Дано другите намерят по-безопасен път.
Бързоход ще ги наглежда.
Едва ли ще ги видим повече.
Може би ще ги видим, г-н Фродо. Може би...
Сам...
Радвам се, че си с мен.
На Джоан и Бил Джаксън: за вярата, подкрепата и обичта