Коя е тя?
Жената, за която пееш?
Господарката на Лориен.
Елфическа девица, която дала любовта си на смъртния Берен.
И какво станало с нея?
Умряла.
Заспивай, Фродо.
Силата на Исенгард е твоя,
Саурон, Господарю на Земята.
Събери ми армия, достойна за Мордор.
Какви са заповедите от Мордор, господарю? Какво заповядва Окото?
Имаме задача.
Дърветата са силни, господарю. Корените стигат надълбоко.
Изтръгнете ги до едно.
Това беше наблюдателната кула на Амон Сул. Ще останем тук довечера.
За вас са. Дръжте ги под ръка.
Аз ще огледам наоколо.
Стойте тук.
Доматът ми се пукна.
Подай бекона.
Искаш ли домат, Сам?
Какво правите?! - Домати, наденички, хрупкав бекон.
Има и за теб. - Гасете го, глупаци!
Хубава работа! Домати с пепел!
Бягайте!
Назад, демони!
Фродо!
О, Сам.
Бързоход!
Помогни му, Бързоход! - Пронизан е от моргулско острие.
Не мога да го излекувам. Трябва му елфическо лекарство.
Бързо!
До Ломидол са 6 дни път! Няма да успеем!
Дръж се, Фродо.
Гандалф!
Виж, Фродо. Троловете на г-н Билбо.
Г-н Фродо? Тялото му изстива.
Ще умре ли?
Преминава в Света на сенките. Скоро ще стане като тях.
Близо са... - Сам, знаеш ли какво е ателас?
Кралски лист. - Да, това е билка.
Може да забави отровата. Побързай!
Какво намираме тук? Скиталец, хванат натясно?
Фродо.
Аз съм Арвен и дойдох да ти помогна.
Чуй гласа ми...
Коя е тя?
Фродо.
Тя е елф. - Той отслабва.
Няма да издържи дълго. Трябва да го занесем при баща ми.
Търся те от 2 дни. - Къде го носите?
Петима те следват. Не знам къде са другите четирима.
Остани с хобитите, ще ви пратя коне. -Аз яздя по-бързо.
Пътят е твърде опасен.
Какво казват?
Ако успея да прекося реката, силата на народа ми ще го закриля.
Не се боя от тях.
Арвен, побързай. Не се обръщай.
Какво правите? Демоните още са там!
Предай ни полуръста, елф.
Ако го искате, елате да го вземете!
Не, не.
Фродо, не.
Не се предавай.
Не точно сега.
Нека моят Дар да премине в него.
Пощади го.
Спаси го.
Къде съм? - В дома на Елронд.
И е 10 сутринта на 24 октомври, ако се интересуваш.
Гандалф. - Да, тук съм.
А ти имаш късмет, че си тук.
Още няколко часа и щеше да бъде късно.
Но ти имаш неподозирани сили, приятелю хобит.
Какво се случи, Гандалф?
Защо не ни чакаше в Брее? - Съжалявам, Фродо.
Забавиха ме.
Приятелството на Саруман не може да бъде отхвърляно.
Каквото повикало, такова се обадило. Това е краят.
Приеми силата на Пръстена
или своята смърт!
Има само един Властелин на Пръстена.
Само един може да му заповядва.
И той не споделя властта.
Значи избра смъртта.
Гандалф? Какво ти е?
Нищо, Фродо.
Слава Богу, вече си буден. - Сам стоя неотлъчно до теб.
Притеснявахме се, нали, г-н Гандалф?
С помощта на Господаря Елронд започваш да оздравяваш.
Добре дошъл в Ломидол, Фродо Бегинс.
Билбо! - Фродо, момчето ми.
"Дотам и обратно:
Историята на един хобит от Билбо Бегинс."
Това е чудесно. - Исках да се върна,
да съзерцавам величествения Мраколес...
да ида до Езерния град...
да видя пак Самотната планина.
Но изглежда старостта най-сетне ме застигна.
Графството
Графството ми липсва.
Прекарах цялото си детство в преструвки, че съм някъде другаде.
На някое приключение заедно с теб.
Но собственото ми приключение излезе съвсем различно.
Аз не съм като теб, Билбо.
Скъпото ми момче.
Дали не забравих нещо? - Вече си събрал багажа?
Не е лошо да сме подготвени. - Нали искаше да видиш елфите?
Повече от всичко? - Да.
Просто...
Направихме каквото Гандалф искаше.
Донесохме Пръстена в Ломидол и понеже вече оздравявате,
мислех, че ще си тръгваме. Към къщи.
Прав си, Сам.
Направихме каквото трябваше.
Пръстенът е в безопасност в Ломидол.
Готов съм да си тръгваме.
Силата му се връща.
Тази рана няма да зарасне напълно. Ще носи белег цял живот.
Но щом носи Пръстена толкова дълго,
явно има големи защитни сили срещу злото.
Той не беше длъжен да поеме това тегло.
Не можем да искаме повече от Фродо. - Гандалф, врагът се движи.
Силите на Саурон се множат на изток. Окото гледа към Ломидол.
А и казваш, че Саруман ни е предал.
Списъкът на съюзниците намалява.
Предателството му е още по-дълбоко.
Създал е нова раса, кръстосал гоблини и орки.
Отглежда армия в пещерите на Исенгард.
Те могат да се движат през деня и да тичат бързо.
Саруман идва да вземе Пръстена.
Това зло не може да бъде спряно от силата на елфите.
Не можем да се сражаваме едновременно с Мордор и Исенгард!
Гандалф... Пръстенът не може да остане тук.
Тази опасност грози цялата Средна земя.
Всеки трябва да реши как да се справи с нея.
Времето на елфите свърши. Моят народ напуска тези брегове.
Кой ще ти помага, като заминем? Джуджетата?
Тях ги е грижа само за себе си.
Надеждата ни е в хората.
Хората?
Хората са слаби. Расата на хората запада.
Кръвта на Нуменор е изтощена, чест и достойнство - забравени.
Точно заради хората Пръстенът все още е тук.
Аз бях там, Гандалф.
Бях там преди 3000 години,
когато Исилдур отне Пръстена.
Бях там, когато силата на хората им измени.
Исилдур! Побързай! След мен!
Заведох Исилдур в сърцето на планината,
където Пръстенът бе изкован и може да бъде унищожен.
Хвърли го в огъня!
Унищожи го! - Не.
Исилдур!
Всичко трябваше да свърши още тогава, но злото оцеля.
Исилдур запази Пръстена. Линията на кралете се прекъсна.
В света на хората не е останала сила.
Пръснати са, разделени, без водач. - Има един, който може да ги сбере.
Да седне отново на трона на Гондор.
Той отдавна се отвърна от този път.
Избрал е изгнанието.
Ти не си елф. - Хората от Юга са добре дошли тук.
Кой си ти? - Приятел на Гандалф Сивия.
Значи сме тук с обща цел... приятелю.
Парчетата от Нарсил.
Острието, което отряза Пръстена от ръката на Саурон.
Все още е остро.
Но си остава строшено.
Защо се страхуваш от миналото?
Ти си наследник на Исилдур, а не самият той.
Не си обвързан със съдбата му.
Същата кръв тече в моите вени.
Същата слабост.
Ще дойде и твоето време.
Ще се изправиш срещу същото зло. И ще го надвиеш.
Сянката още не е паднала над нас.
Нито над теб... нито над мен.
Помниш ли деня, когато се срещнахме?
Помислих, че съм се изгубил в сън.
Минаха дълги години.
Тогава не носеше това тегло.
Помниш ли какво ти казах?
Каза, че се обвързваш с мен
и изоставяш безсмъртието на рода си.
И оставам вярна на обещанието си.
По-скоро ще живея един живот с теб,
отколкото да дочакам Края на Дните сама.
Избирам смъртния живот.
Не можеш да ми подариш това. - Мога да го даря на когото искам,
заедно със сърцето си.
Странници от далечни страни, стари приятели.
Събрани сте тук, за да дадем отпор на заплахата от Мордор.
Средна земя е на ръба на разрушение. Никой не може да го избегне.
Ще се съюзите или ще паднете.
Всяка раса е свързана с тази орис.
Покажи Пръстена, Фродо.
Значи е вярно.
Сънувах сън.
Видях как небето на изток потъмня, но на запад остана блед светлик.
Един глас изрече:
"Ориста ти наближава,
проклятието на Исилдур е намерено."
"Проклятието на Исилдур".
Боромир!
За пръв път някой изрича думи на този език тук, в Имладрис.
Не те моля за прошка, господарю Елронд.
Защото Черната реч на Мордор
може би скоро ще се носи във всяко кътче на Запада!
Пръстенът е пропит от зло.
Това е дар. Дар за враговете на Мордор.
Защо не го използваме?
Моят баща, Наместникът на Гондор,
удържа силите на Мордор. Кръвта на моя народ
пази вашите земи.
Дайте на Гондор оръжието на врага. Нека го използваме срещу него.
Не можеш да го овладееш. Никой от нас не може.
Единственият се подчинява само на Саурон и няма друг господар.
И откъде знаеш толкова, Скиталецо?
Той не е просто Скиталец.
Той е Арагорн, син на Араторн,
Той е твой господар.
Арагорн.
Това е наследникът на Исилдур?
И наследник на гондорския трон.
Седни, Леголас.
Гондор няма трон.
Гондор няма нужда от крал.
Арагорн е прав. Не можем да го използваме.
Имаме само един избор.
Пръстенът трябва да бъде унищожен.
Тогава какво чакаме?
Пръстенът не може да бъде унищожен, Гимли, сине на Глоин.
Не и с нашите сили.
Пръстенът е изкован в огъня на Съдбовния връх.
Само там може да бъде унищожен.
Да бъде отнесен в сърцето на Мордор
и захвърлен в огнената бездна, откъдето е дошъл.
Един от вас... трябва да го стори.
Не можеш просто да влезеш в Мордор.
Черните му порти се охраняват не само от орки.
Там има зло, що не спи.
И Окото е винаги отворено.
Там е гола пустош, осеяна с огън, пепел и прах.
Там дори въздухът е отровен.
Не можете да го сторите и с десет хиляди мъже. Това е лудост.
Не чу ли Господаря Елронд? Пръстенът трябва да бъде унищожен.
Ти ли ще го направиш!
А ако не успеем? Какво ще стане, ако Саурон си го вземе?
По-скоро ще умра, отколкото да видя Пръстена в ръцете на елф!
Никой не вярва на елфите!
Не разбирате ли? Докато се карате помежду си,силата на Саурон расте!
Никой няма да я избегне! Всички ще бъдете унищожени!
Аз ще го отнеса.
Аз ще отнеса Пръстена в Мордор.
Само че...
... не зная пътя.
Аз ще ти помогна с това тегло, Фродо Бегинс,
докато лежи на твоите плещи.
Аз ще те защитавам със своя живот или своята смърт.
Приеми моя меч.
И моя лък.
И моята брадва.
Сега носиш съдбата на всички ни, малки хобите.
Ако такова е решението на Съвета,
Гондор ще го изпълни.
Г-н Фродо не отива никъде без мен. - Да, не можем да ви разделим,
дори когато единият е поканен на таен съвет, а другият - не.
И ние идваме!
Иначе трябва да ни върнете в чувал.
Все пак ви трябват интелигентни участници в тази...
...мисия... поход...
... в това нещо.
Това изключва тебе, Пип.
Девет спътници.
Така да бъде.
Вие ще сте Задругата на пръстена.
Чудесно!
Къде ще ходим?
Тя искаше да запази чедото си.
Мислеше, че в Ломидол ще бъдеш в безопасност.
Майка ти усещаше, че ще бъдеш преследван цял живот
и няма да избегнеш съдбата си.
Елфите могат да изковат отново кралския меч,
но само ти имаш силата да го развъртиш.
Не искам тази сила. Никога не съм я искал.
Ти си последният от този род.
Старият ми меч. Жилото.
Вземи го.
Толкова е лек. - Да. Елфическа изработка.
Острието свети в синьо, когато наближат орки.
А точно тогава трябва да бъдеш особено внимателен.
Ето и още нещо.
Митрил.
Лек като перце и твърд като драконови люспи.
Хайде, облечи я.
Старият ми пръстен.
Много бих искал...
отново да го подържа.
Съжалявам, че ти докарах това, момчето ми.
Съжалявам, че трябва да носиш тази тегоба.
Съжалявам за всичко.
Носителят на Пръстена поема на поход към Съдбовната планина.
Вие, неговите спътници не сте обвързани с клетва
да пътувате по-далеч, отколкото е волята ви.
Сбогом. Не забравяйте целта си.
Нека благословията на елфи и хора
и всички свободни народи бъде с вас.
Задругата чака Носителя на пръстена.
Мордор, Гандалф? Наляво или надясно е?
Наляво.
Поемаме на запад от Мъгливите планини за 40 дни.
Ако имаме късмет, проходът на Рохан ще е отворен за нас.
Оттам пътят ни завива на изток, към Мордор.
Втора, първа, пета. Добре! Много добре.
Работи с краката. - Бива си те, Пипин.
По-бързо!
Ако някой ме пита, което очевидно не се случва,
бих казал, че заобикаляме излишно.
Можем да минем през Мините на Мория.
Братовчед ми Балин ще ни посрещне царски.
Не. Няма да хвана пътя през Мория, освен ако нямам друг избор.
Извинявай!
Дръж го!
За Графството! - Дръж го, Мери!
Достатъчно, господа.
Пусни ми ръката!
Какво е това? - Нищо. Облак.
Движи се бързо. Срещу вятъра!
Свадоклюни от Дун! - Скрийте се!
Бързо!
Шпиони на Саруман!
Пътят на юг се наблюдава.
Ще преминем през прохода на Карадрас.
Фродо!
Боромир.
Странна съдба - да страдаме толкова много
за нещо толкова малко.
Тъй мъничко.
Боромир!
Дай Пръстена на Фродо.
Както заповядате.
Това не е моя работа.
Значи се опитваш да ги преведеш над Карадрас, Гандалф.
А ако и това пропадне, къде ще отидеш?
Ако планината те победи,
ще рискуваш ли с по-опасен път?
Във въздуха витае зъл глас.
Саруман!
Опитва се да обърне планината срещу нас! Трябва да се върнем!
Не!
Трябва да слезем от планината!
Ако стигнем до прохода на Рохан, можем да поемем към моя град.
Проходът на Рохан е твърде близо до Исенгард.
Не можем да минем над планината. Да минем под нея.
През мините на Мория.
Мория. Страх те е да влезеш вътре.
Джуджетата дълбаха твърде алчно и твърде надълбоко.
Знаеш какво събудиха в мрака на Казад-Дум.
Сянка и огън.
Нека Носителят на Пръстена реши.
Не можем да останем тук! Хобитите ще намерят смъртта си!
Фродо?
Ще минем през мините.
Така да бъде.
Фродо, ела и помогни на стареца.
Как е рамото ти?
По-добре. - А Пръстенът?
Усещаш как мощта му нараства, нали?
И аз го усетих. Сега трябва да внимаваш.
Пръстенът ще привлича злото към теб извън Задругата.
А може би и вътре в нея.
Тогава на кого да вярвам? - На себе си.
На собствената си сила. - За какво говориш?
На този свят има много сили за добро или зло.
Някои са по-велики от мен.
Някои все още не съм изпитвал.
Стените на Мория.
Вратите на джуджетата са невидими, когато се затворят.
И създателите им не ще ги открият, ако тайните им потънат в забрава.
Защо ли не се учудвам?
Е, да видим.
Итилдин.
Отразява само светлината на звездите и луната.
Пише: "Портите на Дурин, Владетел на Мория.
Говори, приятел, и влез." - Какво значи това?
Много просто - ако си приятел, кажи паролата и ще се отвори.
Нищо не става.
Едно време знаех всички заклинания на елфически,
човешки и оркски езици. - И какво ще правиш сега?
Ще блъскам главата ти в портите и ако това не помогне
и не ме тормозиш с глупави въпроси
ще се опитам да открия думите за отваряне.
Не можем да влезем в мините с пони.
Дори да е смело като Бил. - Довиждане, Бил.
Тръгвай, Бил, тръгвай!
Не се тревожи, Сам. Той знае пътя към къщи.
Не размътвай водата.
Няма смисъл.
Това е гатанка.
"Говори "приятел" и влизай".
Как е "приятел" на елфически?
Меллон.
Скоро, господарю Елф, ще се радваш на гостоприемството на джуджетата.
Буен огън, ечемичена бира, сочно печено месо!
Това, приятелю, е домът на братовчед ми Балин.
А го наричат "мина"! Мина!
Това не е мина. Това е гробница.
Не...
Не!
Гоблини.
Тръгваме към прохода на Рохан. Изобщо не биваше да влизаме тук.
Бързо, да се махаме. Бързо!
Фродо! - Помощ!
Бързоход!
Помощ! - Пусни го!
Арагорн!
Фродо!
В мините! - Леголас! В пещерата!
Бързо!
Сега имаме само един избор.
Трябва да влезем в дългия мрак на Мория.
Отваряйте си очите.
В дълбоките пещери има по-стари и страшни неща от орките.
Движете се тихо. Имаме да вървим 4 дни.
Да се надяваме, че ще минем незабелязани.
Богатството на Мория не е от злато, нито от диаманти,
а от митрил.
Билбо имаше плетена ризница от митрил, която Торин му подарил.
О, това е бил кралски подарък. - Да.
Така и не му го казах, но тя струваше повече от цялото Графство.
Пипин.
Не си спомням това място.
Мисля, че се изгубихме. - Тихо, Гандалф мисли!
Мери? - Какво? - Гладен съм.
Долу има нещо. - Ам-гъл.
Ам-гъл? - Следва ни от три дни.
Избягал е от тъмницата на Барад-Дур? - Избягал. Или пуснат.
Сега Пръстенът го е довел тук.
Никога няма да се освободи от проклятието му.
Той мрази и обича Пръстена, както мрази и обича себе си.
Животът на Смеагол е тъжна приказка.
Да, наричал се е Смеагол. Преди Пръстенът да го открие.
Преди да го подлуди.
За жалост, Билбо не го е убил тогава.
Жалост?
Жалостта е спряла ръката му.
Мнозина сред живите заслужават смърт. А някои умрели заслужават живот.
Можеш ли да им го върнеш, Фродо?
Не бързай да раздаваш смъртни присъди.
Дори най-мъдрите не виждат всичко.
Сърцето ми подсказва, че Ам-гъл ще бъде част от тази история,
за добро или за лошо, преди всичко да приключи.
Жалостта на Билбо може да промени съдбата на мнозина.
Иска ми се Пръстенът да не беше идвал при мен.
И това да не се бе случвало.
Всеки, които срещне трудности, иска това. Но не можем да избираме.
Може да изберем какво да сторим с времето, което ни е отредено.
В този свят има и други сили, освен силата на злото.
Някой е избрал Билбо да намери Пръстена.
Някой е избрал ти да го получиш.
А това е окуражаваща мисъл.
Насам.
Спомни си.
Не. Но въздухът насам не мирише толкова лошо.
Когато се съмняваш, Мериадок, довери се на носа си.
Ще рискувам с повече светлина.
Вижте...
... великото кралство на Джуджетата.
Няма грешка, велико е.
Гимли!
Не!
"Тук лежи Балин, син на Фундин,
Владетел на Мория."
Значи е мъртъв.
Опасявах се от това.
Да продължаваме, не бива да се бавим.
"Превзеха моста и втората зала.
Запречихме портите,
но не можем да ги удържаме дълго.
Земята се тресе.
Барабани... туптят в дълбините.
Не можем да излезем.
В тъмното се движи сянка.
Не можем да излезем.
Те идват."
Глупав Тук!
Следващия път се хвърли сам, за да ни отървеш от глупостта си!
Фродо!
Орки.
Съберете се! Стойте близо до Гандалф!
Имат си пещерен трол.
Нека дойдат!
Поне едно джудже в Мория все още диша.
Май им хванах цаката.
Фродо!!!
Арагорн!