Бебчо, не мислиш ли, че мама има най-красивата коса
на целият свят? - Да.
Всъщност тя е повече от красива.
Кое е по-добро от красиво?
Разкошно.
Точно така. Разкошно.
Мама е разкошна.
Знаеш ли, скъпа? Мама е малко ядосана на татко.
Да не си бил лош татко?
Да, така е, бях наистина лош татко.
Малкото ни момиче разбра за живота и смъртта онзи ден.
Искаш ли да кажеш на мама какво се случи на Емилио?
Аз го убих.
Златната й рибка.
Емилио беше златната ми рибка.
Влезе тичайки в стаята ми, държейки рибката в ръце,
и плачейки, "Татко, татко, Емилио е мъртъв".
Казах й, "Това е толкова тъжно".
"Как умря"?
Ти какво ми отговори? - "Настъпих го".
Всъщност, млада госпожице,
думите, които ти толкова стратегически използва, бяха:
"Случайно стъпих върху него".
На което аз отговорих:
"Как така кракът ти се озова случайно в аквариума на Емилио"?
И тя каза: "Не, не, Емилио беше на килима, когато го настъпих".
Сценарият се избистря.
"И как Емилио се озова на килима"?
И, мамо, трябва да се гордееш с нея.
Тя не излъга.
Тя каза, че е извадила Емилио от аквариума
и го е сложила на килима.
И какво правеше Емилио на килима?
Пляскаше.
И тогава ти го настъпи? - Да.
И когато си вдигна крака...
какво правеше Емилио?
Нищо.
Спря да пляска, нали?
По-късно ми каза, че когато си е вдигнала крака
и видяла, че Емилио не пляска, е осъзнала какво е направила.
Не е ли идеалният визуален образ на живота и смъртта.
Риба, пляскаща на килима, и риба, непляскаща на килима.
Толкова е силна.
Дори четиригодишна, без никаква концепция за живота и смъртта,
знаеше какво означава.
Обичаше Емилио, нали?
Е, и аз обичах мама...
но направих на мама това, което ти стори с Емилио.
Стъпкал си мама? - По-лошо.
Застрелях мама.
Не на шега, както днес.
Застрелях я наистина.
Не знаеше какво ще стане ли?
Не, знаех какво ще стане с мама, като я застрелям,
но не знаех, какво ще стане с мен, като застрелям мама.
Какво стана с теб? - Бях много тъжен.
И тогава научих...
че някои неща, които направиш, не могат да бъдат върнати обратно.
Какво стана с мама?
Питай мама.
Добре ли си, мамо, боли ли?
Не, скъпа.
Вече не боли.
Това разболя ли те?
Не, накара ме да заспя?
Затова не бях с теб, бях заспала.
Но сега си будна мама, нали?
Определено съм будна, красавице.
Би Би.
Искаш ли с мама да гледате видео докато заспиш?
Мамо, искаш ли да гледаш филм с мен, преди да си легна?
С удоволствие.
Кой филм искаш да гледаш? - "Убиецът на Шогун".
Не, скъпа, много е дълъг.
Не, не е.
Добре.
На вашите заповеди, дами.
Когато бях малка, баща ми беше известен.
Той беше най-великия самурай в империята.
Убиецът на Шогуна.
Отряза главите на 131 благородника.
Когато той се прибра у дома при мама и когато я видя,
забрави за убийствата.
Не се плашеше от Шогуна, но Шогунът се страхуваше от него.
Може би това беше проблема. Една нощ Шогунът...
Никой не ми беше казал
за нейните лъжи
Никой не ми беше казал
колко мъка причини
Никой не ми беше казал
за нейните лъжи
Никой не ми беше казал
колко мъка причини
Но вече твърде късно е за прошка
Как бих могъл да знам
И какво ме засяга
Тя вече не е там
Тя отдавна избяга
Възхищавах се на меча ти.
Прелестна изработка.
Като заговорих... как е Ханзо сан?
Добре е.
Сушито му подобрило ли се е?
Не мога да повярвам, че си го накарала да ти направи меч.
Беше лесно.
Просто написах името ти, Бил.
Значи е свършило работа.
Предполагам, идеята е да кръстосаме мечовете на Ханзо, прав ли съм?
По случайност, това имение има собствен плаж.
И този плаж, по случайност е особено красив,
окъпан в лунна светлина.
И по случайност, днес има пълнолуние.
Е, боецо, ако си искаш двубоя с мечове, предлагам да е там.
Но ако искаш да го направим по старомодния начин,
а ти знаеш, че си падам старомоден,
можем да изчакаме утрото и да свариш кафе, като истинска съпруга.
Ако не се успокоиш, ще трябва да ти пусна един в коляното.
Казвали са ми, че е доста болезнено да те уцелят там.
Просто се ебавам.
Като стана дума за теб...
и за нас.
Имам няколко въпроса, стоящи без отговор.
Преди тази история с кървавото отмъщение
да достигне края си, ще ти задам няколко въпроса.
А ти ще ми кажеш истината.
Обаче, в това е дилемата.
Защото, ако питаш мен,
мисля, че си напълно неспособна да кажеш истината.
Особено на мен. Или да я приемеш за себе си.
Ако говорим за мен,
аз съм напълно неспособен да повярвам на нито една твоя дума.
Как предлагаш да решим тази дилема?
Просто по случайност,
имам решението.
Пипнах те.
С какво, по дяволите, ме гръмна?
Най-великото ми изобретение, или поне любимото ми.
Не го пипай или ще ти бодна още едно, право в бузката.
Какво прави течността в стреличката,
освен да се разлива по вените ти?
Това е изключително силен и доста сигурен серум на истината.
Нарекох го "неоспоримата истина".
Два пъти по силен е от содиевият пентанол.
Без странични ефекти.
Освен лекото чувството на еуфория.
Чувстваш ли го? - Еуфория ли? Не.
Жалко.
Както знаеш, доста си падам по комиксите.
Особено по тези за супергерои.
Намирам цялата митология за супергероите за очарователна.
Да вземем любимият ми супергерой. Супермен.
Не е най-добрият комикс, не е особено добре нарисуван.
Но митологията не е просто велика, тя е уникална.
Колко ще й отнеме на тази гадост да постигне ефекта си?
Около две минути, колкото да ти обясня тезата си.
И така, основата на митологията на супергероите,
е че имаме героя, и истинската му самоличност.
Батман, всъщност е Брус Уейн, Спайдърмен е Питър Паркър.
Когато този герой се събуди сутрин, той е Питър Паркър.
Той трябва да облече костюм, за да стане Спайдърмен.
И точно в този аспект Супермен няма подобен.
Супермен не става Супермен. Супермен е роден Супермен.
Когато Супермен се събуди сутрин, си е Супермен.
Неговата алтернативна самоличност е Кларк Кент.
Без голямото червено "С" на гърдите.
Одеалцето, с което е повиван като малък,
това е неговата дреха.
Облеклото на Кент, очилата, сакото...
това е всъщност неговия костюм.
Това е костюмът на Супермен, за да се слее с нас.
Кларк Кент е оценката на Супермен за нас.
И какви са характеристиките на Кларк Кент?
Той е един слаб, объркан...
страхливец.
Кларк Кент е гротеската Супермен за цялата човешка раса.
Като Беатрикс Кидо и г-жа Томи Плимтън.
Стигнахме до целта.
Ти носеше костюма на Арлийн Плимптън,
но си родена Беатрикс Кидо.
И всяка сутрин, когато се събудиш, ще бъдеш Беатрикс Кидо.
Можеш да махнеш иглата.
Наричаш ме супергерой? - Наричам те убийца.
Родена убийца.
Винаги си била, и ще си останеш такава.
Независимо дали си в Ел Пасо, работейки в магазин за дискове,
ходейки на кино с Томи.
Дори да напълнееш, си оставаш същата.
Опита се да се маскираш на работеща пчеличка,
да се слееш с околните.
Но ти не си работлива пчеличка,
ти си пчела убиец.
И независимо колко бира изпиеш, или колко пържоли изядеш,
или колко надебелееш, нищо на света
не може да го промени.
Първи въпрос.
Наистина ли вярваше, че ще се получи новият ти живот в Ел Пасо?
Не...
Не, не за мен, за Би Би.
Не ме разбирай погрешно.
Мисля, че щеше да си чудесна майка.
Но си оставаш убиец.
Всички тези хора, които уби, за да стигнеш до мен.
Бяха много добри, нали?
Да...
Всичките ли?
Да.
Това беше за загрявка.
Сега, въпрос за 64,000 долара.
Защо избяга от мен, с детето ми?
Помниш ли последната задача, която ми даде?
Разбира се.
Лиса Уонг.
Сутринта, когато заминах, ми беше лошо.
В самолета повърнах.
И започнах да си мисля,
може би съм бременна.
Лесен за употреба.
Премахвате тапата, абсорбцията отнема 5 секунди.
Изчакайте 90 секунди,
резултата ще се появи в прозорчето.
Мамка му.
Това, което не знаех, е че съм била следена.
На Лиса Уонг не й отне много време да изпрати убиец за мен.
Мога ли да ви помогна?
Здравейте, аз съм Керън Ким, от персонала, имам подарък за вас.
Чудесно...
Оставете го пред вратата.
Добра ли си с тази пушка? - Не от това разстояние.
Но иначе съм като хирург с нея.
Познай, кучко, не ми се чисти, а ти си ми право на мушката.
Мога да ти пръсна главата.
Не и преди да ти пусна куршум между очите.
Така че, нека поговорим.
Керън,
току-що разбрах,
секунди преди да направиш дупка във вратата,
че съм бременна. - Какви ги дрънкаш?
На пода, до вратата, има тест, доказващ това.
Глупости.
Във всеки друг случай щеше да си сто процента права.
Но този път...
сто процента грешиш.
Аз съм най-смъртоносната жена в света.
Но точно сега, ме е грижа само за бебето ми.
Моля те.
Просто погледни лентичката.
Моля те.
Стой където си, и не мърдай.
Нищо не й разбирам. - Кутийката с инструкцията е ето там.
Лесен за употреба, премахнете капачката, абсорбцията...
Синьо значи бременна.
Ще го прочета сама, мерси.
Добре.
Да кажем, че ти вярвам. Какво после?
Просто се прибери вкъщи.
Аз ще направя същото.
Поздравления.
Преди тази лентичка да стане синя,
бях жена, твоята жена.
Бях убийца, убивах за теб.
Преди тази лентичка, бих скочила с мотор на движещ се влак.
За теб.
Но след като лентичката стана синя,
не можех да се върна към тези неща. Вече не.
Защото щях да ставам майка.
Разбираш ли това?
Да.
Но защо не ми го каза тогава, а чак сега?
Ако беше разбрал, щеше да я поискаш. Аз не исках това.
Това не е твое решение. - Да, но беше правилното.
И го взех заради дъщеря си.
Тя заслужаваше да се роди на чисто.
При теб щеше да се роди в свят, в който не би трябвало.
Трябваше да избера.
И избрах нея.
Знаеш ли, преди пет години, ако трябваше да направя списък
на невъзможните неща, които никога няма да се случат,
да ми направиш засада, довличайки копоите си,
щеше да е на първо място.
Щях да съм сбъркала, нали?
Извинявай, това въпрос ли беше?
За нещата, невъзможни да се случат,
да, в този случай щеше да си сбъркала.
И?
Когато не се върна, приех, че Лиса Уонг
или някой друг те е убил.
И само за протокола,
да караш някой, който те обича, да мисли,
че си мъртва, а ти не си, е доста подло.
Оплаквах те три месеца.
На третия месец те намерих.
Не се опитвах да те намеря,
опитвах се да намеря шибания задник, който те е убил.
И така намерих теб.
И какво откривам? Не само, че не си мъртва,
но и ще се жениш за някакъв скапаняк.
И си бременна.
Изпуснах си нервите.
Изпуснал си си нервите? Това ли ти е извинението?
Не съм казвал, че ще извинявам. Казах, че ще бъда честен.
Но ако това е прекалено увъртяно, нека да го кажа направо.
Аз съм убиец, един копелдак убиец, знаеш го добре.
И има определени последствия,
след като разбиеш сърцето на един копелдак убиец.
Ти ги видя.
Реакцията ми учуди ли те?
Да.
Дали си способен на това, което стори?
Естествено.
Но никога не съм мислила, че можеш да го сториш на мен.
Съжалявам, малката,
но си сгрешила.
Ние с теб имаме недовършена работа!
Скъпа... не се шегуваш.
Пай Мей те е научил на пет точковата техника?
Разбира се, че ме научи.
Защо не ми каза?
Не знам.
Може би, защото съм...
лош човек.
Не, ти не си лош човек.
Ти си прекрасен човек. Ти си любимият ми човек.
Но понякога,
можеш да си много коварна.
Как изглеждам?
Изглеждаш готов.
На следващата сутрин
Благодаря ти!
Лъвицата се събра с малкото, и в джунглата настъпи спокойствие.