Заповядайте.
-Не искате ли да ви изчакам? -Не, ще повървя пеша.
Джорджи.
Как можах да забравя?
Съжалявам.
Избери си място.
Били.
Без това в края.
Вече е заето.
Съжалявам.
Помня те.
Помня, че те бихме.
Не ме е страх от теб.
Знам колко стар изглеждам.
Просто те помня като дете.
Добре дошъл, Бил.
Щях да съм по-щастлив ако поводът беше добър...
Хайде да се поразходим.
Осъзнах, че не мога да параноясам повече от това.
Изпитах го върху себе си малко по-рано.
Сега поне хората изглеждат загрижени. Или просто съм пораснал.
Чувствам се зле, Майк не си спомням почти нищо.
Не си спомням дори защо се върнах, освен заради Джорджи.
Обзалагам се, че бързо ще си спомниш.
А ти как си спомняш?
Живях тук, как можех да забравя.
Поглеждах зад ъгъла и виждах нас. И седмината.
Щастливата седморка
Започвам да си припомням.
Още нещо.
-Някой от нас живееше наблизо. -Да
Бев.
Малко по надолу по улицата.
Тя беше бедна. Баща й беше портиер. Наричаха квартала - Бедняшкият Град.
И все още е така.
Твоя ли е?
Аз съм ерген, Бил. Това е всичко което ми трябва.
Достатъчно чисто и евтино.
-Гладен ли си? -Нямам апетит откакто ми се обади.
За довечера съм планирал вечеря за всички.
Видя ли се вече с останалите?
Не. Цяла сутрин имам някакво предчувствие...
... Мога да кажа кой кога пристига. Още на са дошли всички.
Не.
И ти ли?
Това е нещо вълшебно.
Наздраве за спомените.
Какво?
Може би това ще стимулира малко спомените ти.
Силвър.
Намерих го в един вехтошарски магазин преди няколко години.
Нещо ме накара да го купя.
Трябва малко да се смаже, но всичко друго му е наред.
Купих тази боя спонтанно.
Три месеца преди да видя колелото.
Имаше някаква сила която ни водеше онова лято.
Не знам дали ние я създадохме, или дойде да ни помогне.
Може би още е тук.
Отивам да се преоблека.
"I'm getting bugged driving up and down the same oId strip
"I got to find a new pIace where the kids are hip"
Стига бе!
Не и Парамаунт!
Откъде хората ще разберат какво е култура?
-Мога ли да ви помогна? -Майк Хенлън.
Излезе преди малко.
-Сигурна съм, че ще се върне. -Добре.
Ще го изчакам.
Хайде Тозиър, вземи се в ръце.
Изглежда имате нужда от чаша вода.
Благодаря.
Малко е млада за теб, а?
Бип, бип, Ричи.
Не чувам това.
Не го чувам!
Извинете?
Погледни нагоре, Ричи!
Имам балон за теб.
Не искаш ли балон?
Какво има, един балон не стига ли?
Опитай с цяла купчина!
Всичко наред ли е?
Последен шанс, Тозиър.
Изчезни преди да е паднала нощта.
Прекалено сте стари за да ме спрете.
Всички сте прекалено стари.
Кажи на Майк Хенлън, ако го видиш...
Извинете. Имате ли "Принц Албърт" в момента?
Най-добре го изгонете.
Кажете на Майк Хенлън, че трябва да вървя.
Трябва да отида да почистя. Кажете му.
Кажете му.
Кажете му, че ще се видим довечера.
Последен шанс, Тозиър. Разкарай се!
махни се докато можеш.
Извинете г-жо...
... хладилникът ви бяга?
По-добре го хванете преди да се е отдалечил.
Добре!
"Son of a gun".
Не какви да е карти, а специално за колело.
Вдигат най-много шум.
Бил?
Виждам го.
Продължи сделката с Милър. Ще се обадя на Тод лично.
Ами инженерният доклад?
Какво каза?
Няма връзка. Ще ти се обадя от хотела.
Отбийте тук.
Изчакайте ме.
You're it! You're it!
-Мъртъв си, дебелако.
Ще умреш!
Хайде!
Мъртъв си! Мъртъв си!
-You're it, porky. -You're it!
-Приятно пътуване. -До скоро, свиньо.
-Добре ли си, приятел? -Коляното ме боли.
Имам късмет, че носите кърпа.
Бъди готов. Можеш да я задържиш.
Ще се оправя.
Дръж се, шампионе. Ще се справиш.
Бен Ханском!
Радвам се да те видя отново.
Къде беше през всичките тия години?
Не можем повече да чакаме, да те свалим долу при нас.
Ти си само в мислите ми.
Имате ли някакви дребни, г-не?
Да не си видял призрак?
Нямаше да те нараня.
Дори не те познавам.
Да тръгваме.
-"Derry Inn" ли казахте? -Да.
Сетихте се за детството си там долу ли?
Нещо такова. Казах здрасти на няколко стари призрака.
Времето наистина лети.
Ето ти лекарството.
На колко години си?
На единадесет. Почти 12.
Ела с мен.
Спокойно, няма да те ухапя.
Повечето проблеми идват от това че толкова се стягаш.
Вземи за пример астмата си.
Знаеш ли какво представлява "Плацебо"?
Трябва да тръгвам.
Вода с малко камфор, за да има вкус на лекарство.
Не.
Докторът нищо не разбира, майка ти мисли, че си зле...
... а ти си по средата.
Това е лъжа. Имам астма.
Господине?
Лекарството ви.
Нищо не действа по-добре от тези хапчета.
Благодаря.
Малкия, дай ми една цигара.
Не може, дядо.
Г-н Кийн?
Г-н Кийн. Здравейте.
Цигара за старият човек?
Съжалявам. Нямам.
Аз съм Еди, Синът на Соня Каспбрак.
Имаш ли цигари?
Винаги съм бил пристрастен към "Licorice".
Искам да ви благодаря, задето се опитахте да ми кажете истината.
Отслабнал си, синко.
Най-добре да вървя.
Хидрокс.
H2O. Вода.
Просто вода.
Всичко е в главата ти, синко.
Помните ме.
Г-н Кийн?
Махни се от Дери докато можеш.
Г-н Кийн, моля ви.
Внимавай, малък Еди.
Внимавай, момиченце.
Нямаш ли цигара, синко.
Винаги съм бил пристрастен към "Licorice".
Сигурно съм натиснала грешен звънец. Търся Марш.
Тук няма Марш. Освен...
Да нямате предвид Алвин Марш?
Да, баща ми.
О, г-це...
... не ми се иска да ви го казвам аз, но баща ви почина преди пет години.
Но на звънеца...
Кърш. помислих, че пише:"Марш. "
Аз съм г-жа. Кърш. Познавах баща ви бегло.
-Заповядайте на чаша чай. -Не, не мога.
Можете. Настоявам.
Огледайте спокойно.
Може би искате да се освежите?
Да не заспахте там? Време е за чай.
Чай.
Звучи добре.
Харесва ми какво сте направили с къщата.
Различно е, толкова уютно.
Много сте мила.
Наричам всички млади момичета, госпожици. Не се обиждайте.
Не.
Давай, скъпа, пий докато е още топло.
Не се тревожи. Аз ще се погрижа.
На вратата пишеше марш, нали.
Ако си умна, ще избягаш скъпа.
Защото да останеш е по-лошо и от смърт. Там долу се реят.
Реят се.
Тревожа се за теб, Бев. Много се тревожа.
Не правиш добре като бягаш.
Не си истински!
Бип! Бип!
Още като ме запозна с него ти казах, че е странен.
-Помниш ли? -Не те повиках, за да обиждаш Бил.
Как смее да ми причини това.
Оплакваш се от него откакто започнаха снимките.
Никога вече няма да работи по филм. Знаеш това.
Ако можеше да видиш лицето му. Беше изплашен.
Нищо не сплотява една двойка по-добре от кризите.
Или пък ги отдалечава един от друг, ако боговете са милостиви.
Греко, моля те.
Просто отбелязвам, че това може да е началото на промяната.
Можеш ли да ми дадеш няколко дни?
Ще се престоря, че не съм чул това, Одра.
Мога да заменя, безполезният ти съпруг, но не и теб.
Не си и помисляй да напуснеш.
Работи много, за да стигнеш дотук.
Знам, че няма да рискуваш всичко.
Или да нарушиш професионалната ни връзка.
И да превърнеш приятеля във враг, готов да те унищожи на всяка цена.
Няма нужда да говорим сега.
Ще се видим утре.
Международни резервации, моля.
Искам да запазя място за следващият полет до Щатите.
Търся събирането на Хенлън.
Еди?
-Еди Каспбрак. -Грамадо!
-Какво е станало с останалото от теб? -Изчезнало но не забравено.
Боже мой.
Къде е Ричи Тозиър, когато ни трябва добра шега?
-Бен? -Страхувам се, че да, Бил.
Виж се.
-Майк, това ти ли си? -Самият аз.
Кой иска питие?
-Сипвайте си. -Аз искам.
-Какво е това? -Кучето ми.
-Искам сода? -Много добре.
Тозиър, стегни се. Да не те виждат такъв.
Това е просто последица от многото смях през 67-ма. Стегни се.
Много работиш.
Искам да вдигна тост. Предлагам...
Кой е оплешивял, кой се е сбръчкал...
... и колко от децата на Бог имат криле?
Бип, бип, Ричи!
-Как си, приятел? -Добре, а ти?
Бевърли?
Каква сбирщина старци.
Здрасти красавице.
Ричи.
Еди!
Хванах те по-бързо от който и да е, Бевърли Марш.
Видях всички ви застанали там и миналото ме заля като вълна.
В какво се забъркваме?
Гордея се с теб.
Къде е...
Добре ли си, Бев?
Да.
Не. Аз...
Днес видях нещо.
-Аз също.
-Това дето го видях в библиотеката... -Пениуайс ли беше?
Определено беше Пениуайс.
Вече ни обработва.
-Опитва се да ни прогони. -Може би той се страхува.
То. То се страхува.
То!
Помогни ни да си спомним, Майк. Да запълним пропастите.
Да, защото си нямам представа за какво говорите.
Не мога да си спомня много. Когато се опитам, всичко се замъглява.
Не го ли чувствате?
Докато прекосявах страната имах чувството, че пред очите ми има було.
Може да е от водата.
Вода? Може да е от канала.
Това е киселина от батерия, боклук!
Добре съм.
Сега си спомням кой беше Пениуайс.
Голямо бял пич, червен нос...
... около 75 стъпки висок, и уста пълна с остри зъби.
Еди.
Какво по дяволите става?
Какво става?
Съжалявам. Беше просто много ярък спомен.
Забравил бях, че го гледах право в лицето.
И спаси живота на Стан. Помниш ли?
Да.
Вече да.
Като говорим за Стан. Стан? Стан!
-Къде е негово кралско величество? -Говори с него, нали Майк?
Мисля, че ще се забави.
Трябва да започнем без него. Можем да му разкажем когато дойде.
-Майк, помогни ни да си спомним. -Чакай малко.
За пръв път откакто пристигнах се чувствам добре. Наполовина в безопасност.
Да пийнем и да хапнем.
-Оставете вълка навън. -Говориш като истински загубеняк, Ричи.
За клуба на загубеняците.
Имам предвид жените ви?
Колко пъти си заставал пред олтара, Ричи?
Четири или пет. Всички жени искат едно и също. Без да се обиждаш, Бев.
Добре дошъл в четвърти век.
Бен, женен ли си?
Не, успях да се отърва на няколко пъти.
Еди?
Виждам се с чудесна жена, но покрай цялата работа нямам много време.
Взимай пример от мен, по-добре мъртъв отколкото женен.
-Някакви малки Тозиърчета, Ричи? -Не и такива за които да знам.
-Ами ти, Бев? -Какво?
Ами ти?
Не съм женена.
-Какво стана с очилата? -Контактни лещи.
Толкова често си чупеше очилата...
... че трябваше да ти дадат акции на фирмата производителка на лейкопласт.
На мен и на Хенри Бауърс.
Кажи, че го е блъснал влак и го е отървал от мъките.
Де тоз късмет. Той е в Джунипър Хилс.
Откакто призна, че е убил всичките деца.
-Той беше в канала. -Опита се да убие Стан.
Искаше да убие всички ни.
Помня, че когато го измъкнаха косата му беше побеляла.
-Бълнуваше за някаква ярка светлина. -И за клоун.
Никой не му повярва.
Освен като каза, че ги е избил.
-Ние не казахме нищо. -Нито дума.
Но имаше убиец и ние го спряхме.
Мислехме, че сме.
Хенри.
Хенри Бауърс.
Ей тук горе.
Горе бе!
Веднъж ми помогна. Помниш ли?
Ти преследваше тези келемета. Почти ги хвана. Почти.
Не искаш ли още един шанс?
Трябва да се върнеш и да довършиш работата.
Върни се в Дери и ги избий всичките. Заради мен.
Избий ги.
Избий ги!
Беше истинско удоволствие...
... но трябва да хвана полета в 6 сутринта.
Не си тръгваш, нали?
Бев, искаш ли приключение?
Искаш ли да съживиш старият кошмар?
Обичам ви, но не ме бройте. Отивам в хотела.
Сутринта се качвам на самолета и се махам завинаги.
-Ще си ви спомням с най-добри чувства. -Ричи?
-Всички се страхуваме. Не се срамувай. -Може би е прав.
Говорите за връщане в канала?
Още за нищо не сме говорили.
Позволете на Майк да ни обясни преди да си бием шутовете във всички посоки.
Много ли ти се струва?
Искам просто да се наспя. Толкова ли много искам?
-Защо не проявим малко уважение към Майк? -Момчета! Хайде!
Всичко е наред. Ако Ричи иска да си ходи, да върви.
Дойдохме тук заради обещанието.
Всеки седи на тази маса заради обещанието.
Каквото и да стане от тук нататък...
... нямам особени очаквания.
Добре казано, Майкъл.
Вече съм се погрижил, Ричи.
Не може така.
Така стоят нещата.
Тост за Майк Хенлън.
Човекът без който всичко това нямаше да се случи.
От сега си виждам бъдещето:
"Ще бъдеш изяден от голямо, слузесто чудовище. Приятен ден. "
Всички да се стегнат.
Какво има?
Приятелят ни имаше пристъп на астма.
По-добре съм. Благодаря.
Всичко наред ли е?
Наред е. Благодаря ви.
Вече не ми се спи.
Да се махаме.
Домът на Юрис ли е?
Стан там ли е? Обажда се негов стар приятел, Майк Хенлън.
Какво трябва да направим сега?
Малко сапун би трябвало да изчисти това.
Защо сме единствените които могат да видят това?
Хвана ме натясно. Нека питаме Майк.
Майкъл...
... гарсон?
Ало, Стан? Майк Хенлън е.
Това домът на Юрис ли е? Опитвам се да се свържа с Стан Юрис.
Кажи му, че ако не е тръгнал е мъртъв.
Всички искаме да го видим. Значи това ти е истинската коса.
Има ли някой извън града?
Тъкмо летя от Ел Ей, и хората вече са много изморени.
Страхотно е да се върна в Дери, да дишам този стар въздух.
През целият си живот не съм чувствал толкова любов в една стая.
Еди, запиши имената им за коледната поща.
Чакай, сложи Денброу при ежедневната поща!
Този човек ми е като братът който никога не съм имал. Той е братът който никога не съм имал.
Стан?
Благодаря.
Стан е мъртъв.
Прерязал си е вените в ваната веднага след като му се обадих.
Стан беше последния който видя То онова лято.
Помните ли?
Продължаваше да казва, че е невъзможно.
Дори след като видя клоуна не го възприе като истински.
До онзи Августовски следобед.
Карах надолу по улица Честнът.
Видях Стан да бяга сякаш нещо го преследва.
Давай!
-Давай! -Хай йо, Силвър. Надалеч!
Стан видя То онзи ден, а аз не.
Карах твърде бързо за да се обърна. Не исках да го виждам. Каквото и да беше.
Минаха часове преди да ми каже какво се бе случило.
Каза, че бил в парка, за да гледа птиците.
Наблюдавал птиците.
Като добър бойскаут. Помните ли?
Той го наричаше колекциониране на птици.
Стан...
Каза, че не мислел да влиза в къщата но...
... гласът продължавал да му шепти.
Решил, че има някакво смислено обяснение.
Ехо?
Станли.
Да? Тук съм.
Бил в капан.
Вдигнал книгата с птиците пред себе си като щит...
... и казал високо имената на всички птици които си спомнял.
Кафяв дрозд.
Денят преди да влезем в канала...
... Стан го е видял.
Лице в лице.
Не точно клоунът ами това което се криело зад него.
В училище дойде при мен и ми каза:
"Видях го, Еди.
"Погледнах право в него... "
и видях някаква светлина.
"Погледнах право в смъртоносните светлини. "
До сега не се сещах, но той каза:
"Погледнах в смъртоносната светлината и поисках да отида там. "
Смъртоносна светлина.
-Трябва да пийна нещо. -Аз също.
Сигурен съм, че имам нещо тук. Някой друг?
Съжалявам, че закъснях. Да видим кой е тук.
Били!
Още ли си тук, Ричи? Не очаквахме да си тук.
Оперирал си си носа. Никой не би разбрал.
Грамадо...
... малко си отслабнал?
Бев, баща ти не се тревожи вече. Харесва вкуса ти за мъже.
Смотан, как е сексуалният ти живот? Имаш такъв, нали?
Майк ти успя. Накара всички ни да се върнем.
Това е единственият начин да ни види, след като никога няма да напуснеш града.
Направих го. Сега съм в смъртоносната светлина.
Истина е това дето го казват. Тук долу всички се реем. И с вас ще стане така.
Де факто, те всички се реят!
Всички се реят!
Боже мой!
Не знам за вас, но на мен ми се драйфа от това място.
Ще изслушам какво има да казва всеки, само да отидем някъде другаде?
Моля ви!
Помогнете ми с нещата.
Какво има?
"Вдигна юмруци пред лицето си, но продължи да вижда призраците. "
Повтаря това непрекъснато.
Майка ми ме накара да казвам това...
... за да ми помогне с заекването.
Не се обиждай приятел, ама никак не ти е помогнало.
Да се махаме оттук. Какво ще кажеш?
Хенри!
Тук долу.
Какво правиш там?
Да ти помогна ли да си решиш проблемите, Хенри?
Добро момче.
Няма нужда да говориш. Мога да чуя какво си мислиш, а останалите не могат да чуят мен.
-Какво искаш? -Същото като теб.
Искам да им го върнем тъпкано.
Да, да им го върнем.
Трябва да избягаш оттук и да се върнеш в Дери.
Имам нужда от теб, Хенри. Всички се нуждаем от теб.
Не могат да те наранят.
И преди мислехме, че не могат, но го направиха.
-Прекопаваха те цяло лято. -Не говори за това.
Мога да се справя с тях ако вярват само наполовина.
Но ти си жив, Хенри.
Можеш да ги сбараш независимо дали вярват или не.
Един по един, Хенри.
Не мога да се измъкна оттук.
На прозорците има решетки...
... а и Кунц е на смяна. Той е най-лошия.
Мразя го.
Ще се погрижа за Кунц.
Покажи ми пътя, Хенри.
Покажи ми пътя.
Писна ми от теб. Ще ти пръсна мозъка по пода!
Не, Майк.
Нямам нужда от тези неща. Все пак благодаря, че си помислил за мен.
Не и аз, много благодаря!
-Ричи, крещиш. -Знам!
Бип, бип, Ричи. Бип, бип.
Говори ни, Майк. Разказвай ни истории.
За да не си спомняме какво видяхме в библиотеката.
Не му се давай. Бори се.
Днес видях себе си. Видях се по онова време.
Знам че е само камфорна вода, но ми е нужна.
По-кротко приятел.
Ако върши работа, значи е добро лекарство. Ти вярваш в него, само това има значение.
Сигурен съм, че всички си спомняте какво се случи преди 30 години.
Имаше бум от убийства и изчезвания, предимно на деца.
Всички се страхуваха, но никой не правеше нищо.
Докато ние не тръгнахме след него.
Почти го убихме.
Хенри Бауърс си призна и убийствата спряха.
До тази година, точно 30 години по-късно.
Първото нещо което трябва да знаем:
Ако поглеждаме през 30 години назад виждаме, че всеки път...
... е свързано с голямо бедствие в историята на Дери.
През 1960, голям пожар в "BIack Spot CIub".
1930, експлозията в старата леярна.
1900, клането при Дрейк. И още, и още.
Най-голямата мистерия са 253 заселници които изчезнали без следа.
Благодаря ти за това чудесно, макар и болезнено припомняне на историята.
Тя не искаше да знае.
Дори и тогава ти го знаеше...
... Г-жа Дъглас не искаше да знае.
Това е болест, Бев.
Болестта на Дери. Никой не иска да знае.
-Прекалено е ужасно... -Държат се сякаш нищо не се е случило.
Спомням си г-н Рос...
... седеше пред вратата си, Аз се прибирах от училище.
Хенри Бауърс ме причака пред къщи.
Видях г-н Рос от другата страна на улицата.
Погледна към нас, и помислих, че ще ми помогне, но...
... той се обърна и се прибра.
Тогава разбрах, че има нещо сбъркано в Дери.
Как се измъкна, Бев?
Татко се прибра, един от малкото пъти когато се зарадвах да го видя.
И така, 30 години по-късно убийствата почват по разписание.
Шест, а може и повече. Някои са изчезнали без следа.
Исках да съм сигурен преди да се обадя.
Но след като намерих нещо на последното местопрестъпление сън абсолютно сигурен.
Това беше вчера.
Както и да е, за това става въпрос.
Джорджи?
Имаше нещо специално около нас когато се събрахме.
Открихме, че заедно сме силни.
Иначе казано, То може да ни изкара от играта само един по един.
Случайно ли е, че никой от нас няма деца? Включително и Стан.
Когато се събрахме за пръв път всички бяхме загубеняци.
Вижте се сега.
Шестима от нас напуснаха Дери и преуспяха.
Силните на деня.
Оставяйки всичко на теб.
Ти пазеше фара заради нас. Чувствам се наистина кофти заради това.
Аз също.
Никой няма вина. Родителите ни решиха кой ще остане.
А когато пораснах, поисках да остана.
Мисля, че си останал защото е трябвало.
Не знам какво ще стане когато изгрее слънцето...
... но оценявам всичко което направихте един за друг.
-Добър вечер. Окъсняла сте. -Колко път има до Дери?
Около 500 ярда.
Почти съм заспала на волана. Имам чувството, че карам цяла вечност.
Минете по моста над пущинака и завийте вляво.
Пущинака?
Където си играха когато бяха деца.
Благодаря ви. Ще тръгвам.
Не искате ли балон, г-жо Денброу?
Не искате ли?
Събориха ме и започнаха да ме пляскат.
Треньорът ме видя да плача и помислих, че ще ми помогне.
Но той ми се присмя и аз направо полудях.
Казах, "Искате ме на пистата, нали? " Той ми се присмя и кимна. Казах му:
"Слушай ме внимателно, кучи сине, Ще тичам след отбора.
"Ще съм по-бърз от който и да е.
"Ще съм най-добрият и когато това стене очаквам да ми се извиниш. "
Добре.
И ти направи ли го?
Тичах докато сърцето ми заби толкова силно...
... та помислих, че ще сдаде багажа.
След първата миля повърнах и припаднах.
Накрая си придържах панталоните докато бягах. Ядях салати като за последно.
До Март отслабнах с 70 паунда и се издължих с 2 инча.
Всеки път докато бягах, се чувствах все едно летя.
-И излезе ли? -Отидох да се състезавам както бях казал.
Първия път победих на 220 и 440 метра.
Направо отнесох хронометрите. След това отидох при треньора...
... и поисках да се извини. Той се ядоса и ме удари.
-Не! А след това? -Беше страхотно!
-Победил си го! -И всички са го знаели.
Завърших гимназията "Ел Пасо".
А треньорът загуби работата си.
Страхотно Трябва да го опишеш.
-Бил е писателят. -Пиша само ужаси.
Време е да поговорим за това което ще правим, ако ще правим нещо.
О, Майк.
Слушайте, деца. Тези историйки са забавни, наистина...
... но независимо колко старателно разглеждаме плановете на каналите...
... или колко проклети фенерчета и шлемове има в кутията...
... когато слънцето изгрее, аз изчезвам, и съветвам всички ви да ме последвате.
И се разкарай от "Додж"-а!
-Веднъж чистих. -Какво чисти?
Кръв.
Изчистих всичко още на същата нощ.
Реших, че ако отново ще спя в къщата, трябва да знам цялата истина.
Дали някой освен мен вижда кръвта.
Какво е станало тук? Да не е убит някой?
Виждате я? Наистина я виждате?
Хайде, да изчистим.
До този момент, мислех, че почвам да полудявам.
Беше странно, но бях щастлива от нещо толкова кофти.
Онзи ден се влюбих във всички ви.
След като почистихме, кръвта на се появи повече.
Скоро ще съмне.
-Студено ми е. -И на мен.
-Ще ти донеса нещо. -В стаята ми има шал.
Дай ми ключа и ще го донеса.
Ричи, нали имаш ключ?
Слушайте.
Стойте заедно. Не се отдалечавайте.
-Вземи първото което хванеш. -И без това трябва да се поразтъпча.
Бен.
-Не отивай сам. -И без това трябва да го презаредя.
Ще дойда с теб.
Аз ще се погрижа за Ричи.
Ще се срещнем тук след три минути, не повече, дръжте си вратите отворени.
Здрасти негро. Време е за разплата.
Време е да ти върна за всичко.
Намерил си го.
Радвам се че останахме сами за малко. Искам да ти кажа нещо.
"Косата ти е зимен огън. Януарски въглени. "
-"Сърцето ми гори. " -Ти си бил.
Чаках много време, за да благодаря на поета.
-Не попита ли първо Бил? -Не.
Знаех, че си ти. Винаги съм знаела, че си ти.
Мисля, че изчаках, за да сме готови и двамата.
Аз съм готова. А ти?
Целуни ме, дембо!
Майк! Майк!
Майк!
Държа го.
-Секунда. -Дай ръка.
Внимавай! Окей, леко.
-Качвай се в колата. -Побързай!
Давай! Давай! Давай!
Ако Майк умре, ще останем само петима.
Кой е следващият?
Защо го прави?
Защо мрази?
Защо е толкова гадно?
О, Бен.
Искам да ти кажа нещо.
Помниш ли какъв беше баща ми?
Влюбих се в човек...
... който представлява всичко което мразех в баща си.
Защо го правя? Как може да съм толкова сляпа?
Ако сега го разбираш, значи не си сляпа.
Поздравления. Това е чудо.
Междувременно може да си влюбена в някой.
Накрая чувстваш нещо.
И това е чудо.
Имаш сърце на поет, Бен.
"Косата ти е зимен огън. "
-Защо го казваш? -Ти си го писал, нали?
"Косата ти е зимен огън. Януарски въглени. "
Първо си помислих, че е Бил, но си бил ти, нали?
По дяволите, това ти ли си или клоуна?
Не знам какво става! Как мога да разбера?
Аз съм.
"Сърцето ми гори. "
-Майк ще се оправи. -Можем ли да го видим?
Още е в безсъзнание. Един от вас може да влезе за малко.
Майк?
Всички са отвън.
-Хенри? -Мъртъв е.
-Полицията? -Още не.
Не можем да се доверим на никой.
Ако някой пита, купонът е излязъл от контрол. Паднал си от масата и си се намушкал.
Който ме е виждал да танцувам ще повярва.
-Какво ще правиш? -Не знам.
Честно казано не знам.
Якето ми. Външния джоб.
Това е сребро. Може да го убие.
Загубихме ги в...
Ти си се връщал?
Бях сигурен, че е заспало.
Сигурен?
Бил си сам?
10 години животът ми вървеше на долу. Мислех да се самоубия.
Може би исках да го събудя и да ме убие.
В мрака ми отне цял ден. Намерих едното на пътя.
В отточния канал.
Това което удари Пениуайз се бе забило в стената.
Реших, че може да ни потрябват някой ден.
Когато излязох се взех в ръце.
Единствената промяна беше това.
За една нощ.
Страх.
Бил.
Ако решиш да не ги използваш...
... ако си тръгнеш, ще те разбера.
Това е труп.
Да не мислите, да го оставим и да си тръгнем?
Точно така мисля да направя.
-Трябва да се обадим в полицията. -Съгласен съм.
не разбираш. Целият град мисли по един и същ начин. Всички.
Бил е прав.
Ако се обадим в полицията нещо лошо ще сполети някой от нас.
А може и всички ни.
Да си вървим по пътя. Стан е мъртъв. На Майк не му остава много. Достатъчно ми е.
-С теб съм, човече? -Не можете просто да оставите всичко зад себе си?
Твърде стар съм за лов на чудовища. Майк също.
Да не говорим за Стан.
Така ли мислиш?
Не знам. Не мога да остана в тази стая още дълго.
Предлагам да включим телевизора, да сложим табелка "Не безпокой"...
... да излезем и да се разберем какво ще правим.
Съгласна съм.
Началника на полицията каза, че жертвата...
... пет годишно момиче, е играело близо до дома си.
Според него няма връзка между...
... и останалите изчезнали деца.
каза още, че тялото било жестоко осакатено.
Другите новини, разкрита е серия от обири...
Пишете го на картата ми и ми изпратете сметката.
-Разбира се. -На мен също, благодаря ви.
Забавлявайте се. Трябва да тръгвам.
Да те откарам ли, Бил?
-Къде отиваш? -На летището.
-Ние също. -Ела с нас.
Видях нещо и не знам дали е истинско.
Или дали някой от вас го е видял.
Не мога да тръгна.
Ако замина, ще трябва да живея с това докато полудея.
Докато не спра да правя разлика между живота и кошмарът.
Много години ми се плащаше за да плаша хората.
Но всъщност аз бях уплашеният.
През целият си живот.
Не искам вече да се плаша
Връщам се.
Този път ще го убия
Помогнете ми!
помогнете ми
моля ви, помогнете ми!
Някой помислил ли е да вземе нещо полезно, например картечница?
Нося това. Единственото останало от онези дни.
-Добре стреляш с това. -Не можеш да пропуснеш.
Сякаш трябваше да бъде Бев, помните ли?
Удари Пениуайз в главата и направо я проби.
-Отдолу имаше светлина. -Ярка светлина.
Смъртоносните светлини. За секунда и ние ги видяхме.
Бев?
-Бил, как по дяволите -Майк е слязъл и ги е намерил.
Те са за него и за Стан.
-Щастливата седморка. -Сега всички сме тук.
Какво ще направите сега? Ще запеете "Скакауец"?
Събуди се Поеми въздух. Усещаш ли това?
Това е смъртта. Не е заради Майк и Стан. Нито заради Хенри Бауърс.
За нас е. И се носи във въздуха.
Загубеняците се бият с То и умират. Знаеш това, нали, капитане?
-Няма нужда да слизаш, Ричи. -Точно така.
Нямаше защо да хващам самолета и да си ходя вкъщи.
Сега няма защо да влизам.
Още съм на мнение, че трябваше да донесем картечница.
Първото нещо което видях като слязохме беше един от проклетите помпони.
-Изглежда нова. -Боже мой. Не е възможно.
-Одра. -Какво?
Какво прави тук?
Тя е тук долу. То я е хванало.
Чакай, мамка му!
Одра!
Одра. Одра.
Бил, върни се, Бил!
-Да не искаш да умреш? -Боже мой, Бил!
Божичко, Бил, добре ли си?
Аз съм виновен. Последвала ме е.
-Казах и... -Бил, достатъчно!
Ако е тук има само един начин да и помогнеш.
Знаеш защо сме тук и какво мислим да направим.
Трябва да ни поведеш както преди.
Иначе никой няма да излезе жив оттук.
Хайде.
Стойте близо.
-Май картата свърши. -Мисля...
Натам.
Стигнахме.
-Доста корени са се пръкнали. -Да.
-Стените се напукаха, помните ли. -Когато се появи.
Боже, не позволявай на тези неща да оживеят.
-Дори не си го помисляй, спагетоядецо. -Не ме наричай "спагетоядец. "
Мисля, че нещо идва.
-Лодката ми. -Джорджи.
Ти си виновен.
О, Джорджи.
Ти си виновен. Ти ме изпрати навън и То ме уби.
Не. Не, Джорджи. Не знаех.
Помни, че това не е Джорджи. Бори се.
То беше в канала.
То беше в канала. И ти го остави да ме убие.
О, не. Аз те обичах.
-Мамка му, това нещо не е брат ти. -Хайде, човече, бори се.
Ти си...
... не си Джордж.
Джордж е мъртъв...
... и аз не съм виновен.
Ти уби брат ми, Джордж, копеле.
Покажи се да те видим.
Покажи се.
Ти уби малкият ми брат...
... И ще си платиш.
Изчезвай докато можеш.
Това е последният ти шанс.
Покажи се.
Глупак.
Още мислиш, че можеш да ме видиш.
Никога няма да ме видиш.
Виждаш само това което ти позволява малкият ти мозък.
Изчезвай!
Защото ако останеш...
... ще загубиш и малкото си мозък...
... в смъртоносните ми светлини.
Като всички останали.
Бил. Не можем да се бием с това нещо. Все едно да се бием срещу пушек.
Не разбираш ли какво ни каза Майк?
То се храни, Ричи.
Събужда се на всеки 30 години и се храни.
За да поема храна трябва да има някаква физична форма.
То е тук.
Тук долу. Някъде.
-Достатъчно ли сме силни? -Трябва да бъдем.
Трябва да ви кажа нещо преди да влезем там.
-Еди? -Да.
-Излъгах. -За какво?
Когато казах, че се виждам с някой.
Никога не съм...
... имам предвид, че никога не съм бил с никой.
-Да не казваш, че си девствен? -Да.
Не мога да ти помогна, но мерси, че сподели.
Остави го да говори.
Разбирате ли...
... Не бих могъл да спя с някого когото не обичам.
А никога не съм обичал някой истински.
Освен вас.
Одра.
-Изчакай ни.
Това е Одра. Отивам да я сваля.
Върви в ада.
Моля те Боже!
"Вдигна ръце пред лицето си...
"... но продължи да вижда призраците. "
То го взима. Бил!
Хайде пичове! Трябва да...
Къде отиваш?
Какво правя?
Това е киселина от батерия.
Вярвам в дядо коледа и великденският заек.
Вярвам във феята на зъбчетата, но не вярвам в теб.
Това е киселина от батерия. Сега изчезни.
Само да не пропусна.
Еди! Еди!
Добър изстрел.
Не говори! Не говори! Ще се оправиш, спагетоядецо.
Ричи, моля те.
За последен път, на ме наричай така.
Знаете ли, аз...
Еди!
Еди.
Не е свършило.
Ако се върне когато съм на 70...
-Да го довършим. -Веднъж завинаги.
Одра.
Всички се спускат.
Ето така искам да ни запомня, ако мога да запомня.
Стоейки до езерото. Слънцето залязваше над детството ни.
Това е последната ми записка. Точно навреме.
Преди мъглата да засенчи мисълта ми отнасяйки далеч всички спомени.
Само седмица по-късно, поглеждам назад...
... не защото помня, а заради страниците на тази книга. Кошмарът свърши.
Полицейските доклади бяха повърхностни.
Както всеки случай в Дери.
След като няма нужда от пазач на фара...
... мисля да продължа живота си на спокойствие.
Ричи ги мисли за мъртви. В момента снима филм.
Сцена 574. Дубъл 18.
Партнира му един комик за който всеки от нас би казал...
... че прилича и се държи като Еди Каспбрак.
Стоп.
Бен и Бев напуснаха Дери заедно. Поеха на запад.
След седмица бяха женени, а след още няколко тя забременя.
Още едно проклятие е разбито.
Бил и Одра още са тук. Иска ми се новините да бяха по-добри.
Състоянието на Одра не се е променило. Днес си тръгват.
Одра. Време е да вървим.
Бил мисли, че времето далеч от работата може да помогне.
Според мен с Одра е свършено.
Затворена на онова място, те бе видяла смъртоносните светлини.
Бил ме посещава всеки ден. Смеем се на слабите си спомени.
Понякога се питаме за имената на другите.
Тъгата му е дълбока. Иска ми се да можех да направя нещо.
Нещо което да съм направил.
Давай, Силвър. Далеч!
Чакай.
Това колело спаси живота на Стан. Моят също.
Карахме толкова бързо и мислехме, че можем да минем дори дявола.
Не знам дали мога отново да съм толкова бърз.
Дръж се.
Хайде.
-Бил? -Да.
-Къде отиваме? -Всичко е наред. Дръж се.