- Всичко ли си взе? - Да.
Като пристигнеш, да ни се обадиш.
- Да знаем къде си. - Добре.
- Как си с парите? - Имам.
Добре...
По-добре вземи тези 50...
ако се забъркаш в нещо.
Не знаеш какво може да се случи от тук до там.
- Благодаря. - You got it.
Е момчето ми...
Не му мисли много.
Умните да му мислят.
Бог ще се погрижи за неуките.
- Слушаш ли ме? - Да.
До скоро.
Всяко лице, което променя...
фалшифицира, умишлено унищожава...
умишлено поврежда...
или по какъвто и да е начин променя този документ...
може да бъде глобен с не повече от $10,000...
или да бъде вкаран в затвора за не повече от 5 години...
или и двете.
Навлезе ли луната
в седмия небесен дял
и Юпитер със Марс се изравни
Тогава мир ще се възцари
и любов ще властва над звездите лъчезарни...
В зората сме на ерата на Водолея,
Хармония и разбирателство,
доверие взаимно ще цари.
Лъжи и измами няма веч да има,
а само златни сънища - мечти,
мистични откровения кристални...
Духът човешки ще познае, свободата в ерата на...
Водолея
Навлезе ли луната в седмия небесен дял
и Юпитер със Марс се изравни
Тогава мир ще се възцари
и любов ще властва над звездите лъчезарни...
В зората сме на ерата на Водолея,
Хармония и разбирателство,
доверие взаимно ще цари.
Лъжи и измами няма веч да има,
а само златни сънища - мечти,
мистични откровения кристални...
Духът човешки ще познае, свободата в ерата на...
Водолея
Извинявайте, г'спожо имате ли някакви дребни?
Имате чудесна шапка!
А ще ни дадете ли няколко монети?
- Красив кон. - Ще ни дадете ли няколко монети?
Никога не съм яздил кон. Трудно ли е?
Дали ще може да го пояздя малко? Само веднъж, за една минутка?
Госпожо, може ли да пояздя... -
Хайде де. Моля ви се...?
Уфф, зарежи ги. Ще ти купя един за Коледа.
Имаш да ни дадеш някакви дребни?
Нали знаеш, 10, 20, 50ст?
- Искате да ви дам пари? - Точно.
Защо?
Защо?!
Без причина, освен, че тя е бременна и не сме яли нищо от 2 дни.
Не ви вярвам.
- От къде си? - Оклахома.
Знам какво му е. Аз дойдох от Канзас.
Сoдомия...
фелацио...
канилингус...
педерастия...
отче наш, защо тъй гнусни са тез думи?
Маструбацията...
носи ни наслада.
Отдайте се, приятели,
на Кама Сутра - оргията свята!
Хвани коня! Спри коня!
Дръж го!
Веднъж поех да търся Дона - девицата шестнадесетгодишна.
О, Дона, мила моя Дона,
навред те търсих дълго аз.
Психеделнично палаво момиче дошло от Сан Франциско.
О, Дона, мила моя Дона,
Видели ли сте моята девица татуирана?
Дочух, че арестували я нейде, заради красотата й неземна...
Навред търсих дълго аз моята Дона.
Психеделнично палаво момиче дошло от Сан Франциско.
О, Дона, мила моя Дона,
Ще й покажа аз живот прекрасен
и ще положа в скута й, мутиралата си глава.
И ще я любя докато небето, в кафяво оцвети се.
Еволюирам аз, и то чрез дрогата,
която вие яростно отричате...
Веднъж поех да търся Дона - девицата шестнадесетгодишна.
О, Дона, мила моя Дона,
Търся Мадона
Ей, човече, ти си истински каубой.
Не слизай. Имаме още 15 минути. Давай.
- Имам да свърша някои работи.
- Така ли? И какви? Искам да видя Емпайър стейт билдинг.
Мога да направя това днес.
А утре, искам да се кача на това корабче, дето обикаля Манхатън.
- Да видиш Статуята на свободата. - Звучи добре.
Ако имате някакви идеи
какво да правя, докато съм тук...
Нямам много време.
Постъпвам в армията след няколко дни.
Мисля, че можем да ти помогнем.
Хашиш...
Кокаин...
Марихуана...
Опиум...
Л. С. Д.
Д. М. Т...
вакса за обувки,
сироп за кашлица, пейоте...
алкохол, цигари.
Клод. Дръж, човече.
Клод, кажи нещо.
Тя наистина ли е бременна?
Да, бременна съм
Това е, което тя казва.
" Това е, което тя казва. " Това е, което тя знае.
- Бременна съм. - Джени, ти нищо не знаеш.
- Знам кой е бащата.
- Така ли? Това ако знаеш е достатъчно.
Ако бебето е бяло и пищящо, и се скъсва да реве...
тогава със сигурност знаем, че Ууф е баща му.
Но ако се появи красиво и шоколадово кафяво, тогава е мое.
- "Бяло и пищящо"? - Да.
- "Бяло и пищящо"?
Щом излезе и види черния ти задник...
ще те плюе в лицето с динени семки.
Винаги си отваряш устата без да мислиш.
Слушай, когато бебето излезе и ме види... ще е толкова щастливо и много гордо.
И знаеш ли какво ще каже?
Аз съм...,
черна пика, негро, чернилка,
дивак от джунглата, печка за сажди,
чичо Том, леля Джемима,
малък черен Самбо.
блатно свинче,
боклукчия, ваксаджия.
Возя ви в асансьора
и масите забърсвам в бара.
Роб, вуду - зомби,
с дебели джуки, сплескам нос.
Танцувам степ и жител съм на Харлем.
И президент на
Щатите на Любовта!
И президент на Щатите на Любовта!
Кофти тръпка!
Ако поканите ме на вечеря, ще трябва с диня да ме храните,
с булгур, с изсъхнали корички,
със алигаторски ребра
и свински опашлета даже.
А може и със черен грах!
О Боже, карантийка
диво зеле
алигаторски ребра, свински опашлета
черен грах!
И ако не внимавате по тъмно, ще ви отмъкне черния човек!
ще ви отмъкне черния човек!
Както кажете...
Кажи нещо на boogie man.
Първият му ден в Америка е... Ей сега слезе от кораба.
Добро ли беше пътуването?
Манчестър в далечна Англия,
отвъд Атлантика безбрежен...
И той е гений гениален...
Той вярва в Бога смята, че и
Бог във него вярва. Във него - Клод!
Това е той
Клод Хупър Буковски мисли,
че гот е да се снима във филми да бъде Фелини, Антониони
и Роман Полански. И всички събрани в един...
Клод Хупър Буковски!
Манчестър в далечна Англия,
отвъд Атлантика безбрежен...
- Той вярва в Бога Вярвам в Бог
И вярвам, че и Той
вярва в Клод! Това съм аз.
Клод Хупър Буковски!
Смята, че гот е да се снима във филми
да бъде Фелини и Антониони а също и Роман Полански.
И всички събрани в един... Клод Хупър Буковски!
Манчестър в далечна Англия,
отвъд Атлантика безбрежен...
И аз съм гений
Вярвам в Бог
И вярвам, че и Той
- Вярва в Клод! Това съм аз. - Това съм аз.
Това съм аз.
Това е той.
Това съм аз.
Това е той.
Това съм аз.
Аз черен съм като катран,
а аз съм розов, толкоз розов,
а аз пък бял съм като сирене!
Направо съм невидим...
Нямам ни дом, ни обувки,
ни пари, ни класа,
ни шал, ни ръкавици, ни легло, ни тенджера дори.
- И вяра нямам си, - Ей тука, човече.
ни майка, ни култура,
ни приятели. Аз неграмотен съм,
не блестя от чистота, дори бельо си нямам.
Ни сапун, ни влак, ни мозък
Цигари нямам, нямам работа,
ни пукната пара във джоба!
Приятелка си нямам,
ни билет, и Бог си нямам! Ех, какъв късмет!
Трева си нямам, нито Л. С. Д.
И дрехи нямам, нито пък подлога.
И топки даже нямам,
ни ножове,
ни пистолети, ни боклук.
- И повиквателна си нямам, - Изори я!
Нямам родина, не се смея, нямам колело, нямам пъпки,
Няма дървета, нямам въздух, нямам вода
Град, банджо, клечки за зъби, връзки за обувки, учители, футболна топка, телефон
Досиета, доктор, брат, сестра, униформи
Автомати, самолети, ембриони, помпа - бам, бам, бам.
M-2s, бам, бам, бам.
Нямам ни дом, ни обувки,
ни пари, ни класа,
ни шал, ни ръкавици,
ни легло,
ни тенджера, и вяра нямам си,
Нямам си и Бог!
Хей!
Къде тръгна?
Имам доста работа днес.
Благодаря ти.
Хей!
Клод!
Какво?
Ела, искам да ти покажа нещо.
Какво е?
Просто ела, моля ти се.
- Какво?
- Виж това.
- Какво?
- Това е мацето с коня. - Не е тя.
Как така не е? Виж я.
Шорт Хилс.
Доста близо е.
О, да!
- Днес ли е? - Точно де.
Искаш ли да отидеш?
Защо?
Не искаш ли да я видиш?
Не трябва ли първо да те поканят при тези?
Искаш ли да дойдеш с мен на парти?
Хайде разпръснете се. Смесвайте се с тълпата.
Седни, скъпа.
Стив?
- Чудесно парти, а?
- Да.
Стив, виж там!
Има един различен тип ей там.
И тук в дясно,
момчето ей там.
Този цветнокожия господин с момичето.
Виждаш ли тези момичета? Познаваш ли ги?
Опитай така, непринудено...
да разбереш кои са как са попаднали тук...
кой ги е поканил, и ела да ми кажеш.
Разбира се.
Здравейте, аз съм Стив Райт.
- Как е вашето име?
- Хъд.
Поканен ли сте тук?
- Имам предвид, кой ви доведе? - г-н Бъргър.
Ами, купонясвайте.
Те са с г-н Бъргър.
- Г-н Бъргър? - Да.
Кой е г-н Бъргър?
Не знам.
Въобще недей да смукваш, ако не искаш да си опариш устните.
- Сега? - Започвай да духаш.
- Шийла? - Един момент.
Защо се бавиш толкова, скъпа?
- Пушим трева. - Обличам се.
Хайде сладурче. Много хора чакат, за те видят.
Успокой се, татко.
- Побързай. - Какво става?
- Обличат се. - Отвори веднага!
- Аз имам грижата за това. - Виждам.
- Шийла?
Да?
Няма извинение за това представление.
Здравейте.
Извинете. Г-н Бъргър?
- Можете да ме наричате Джордж.
- Опасявам се, че това е частно парти. Мисля, че е по-добре да напуснете с приятелите си.
- Мислиш ли? - Да, мисля, че би трябвало.
OK.
- Г-н Бъргър? - Извинете!
Всички, моля тишина.
Мисля, че не трябва...
Просто искам да кажа няколко думи, после тръгваме.
- Не ме е грижа какво искаш да кажеш. - Знам. Всички, слушайте!
- Ние не сме поканени на партито - Г-н Бъргър?
- Просто искам да кажа нещо.
- Не ме интересува. - Знам, че не те интересува.
- По-добре напуснете. - Моля ви, дайте ми две минути.
- Не. - Моля ви.
- Не, по-добре си вървете. - Моля ви.
Губя търпение. Това е частно парти.
-Не сте поканени, по-добре си тръгвайте. -Не разбирате.
- Няма нищо за разбиране.
- Трябва да разберете нещо. - Не искам и да чувам.
- Знаете ли какво ще направи за вас? - Не ме е грижа!
А трябва, защото той ще се бие за вас.
Той отива във Виетнам да се сражава за вас, да ви спаси живота!
- Не ме е грижа! - Да ви спаси живота!
- Напуснете веднага! - Трябва да ти пука!
Ако ме искате навън, ще трябва да ме изхвърлите.
Точно това мисля да направя. Ще извикам полиция, ако трябва.
Няма да се забърквам в скандали с теб.
OK.
Точно това мисля да направя. - OK.
Пингвин.
Значи, моя приятел, Клод, е влюбен.
- Той видя това гадже на един кон.
- Извинявай. - Исусе.
Виж сега, дай да се разберем джентълменски.
- Тихо. - Добре.
- Мога ли да ти дам един съвет?
- Давай.
Разкарай си задника, веднага.
Сега!
- Това ли е? - Това е.
- Благодаря. Слушайте, сега!
Клод е влюбен.
Той просто иска да поседи тук и да я погледа пет минути...
Просто да я погледа и да я запази в главата си...
когато там навън биейки се в джунглите.
Толкова ли е много? За теб е човече.
Чакай една минутка. Нали това искаш.
Шийла, имаш ли нещо против ако Клод седи тук и те гледа...
за няколко минути преди да си тръгне?
Изключително сте нахален, млади човече.
Имам си живота, майко
имам и смях, сестро
имам свобода, братко,
имам хубави мигове, човече!
Имам щур характер, дъще
и чар неотразим, о, братовчедке.
Имам главобол
и зъбобол,
моменти лоши - също като вас!
Имам си коса, глава и ум,
очи и нос си имам.
Уста, и зъби,
и език, брадичка, врат, гърди,
сърце, душа
и гръб,
и задник имам си дори!
Ръце, и пръсти, и крака,
и черен дроб,
и кръв си имам!
Имам си живота, майко
имам и смях, сестро
имам свобода, братко,
имам хубави мигове, човече!
Имам щур характер, дъще
и чар неотразим, о, братовчедке. Имам главобол и зъбобол,
моменти лоши - също като вас!
Имам си коса, глава и ум,
очи и нос си имам.
Уста, и зъби,
и език, брадичка, врат, гърди,
сърце, душа и гръб,
и задник имам си дори!
Ръце, и пръсти, и крака,
и черен дроб,
и кръв си имам!
Имам си черва,
и мускули.
Имам си живота!
Клод Буковски.
Джордж Бъргър. Лафайет Джонсън.
Джийни Райън.
Ууф Дашунд.
Съдът ще произнесе присъди за всеки от вас.
Съдът присъжда: На принудителен труд за 30 дни...
или да платите такса от $50.
Ваша Милост, Мисля, че не разбирате.
Ние нямаме никакви пари, хляб.
Съжалявам. Нищо не мога да направя за вас.
- Ваша Милост? - Да, господине?
А ако някой от нас има парите?
- Кой от вас? - Аз.
Можеш да си платиш глобата.
Отидете в канцеларията да се разплатите.
- Извинете, Ваша Милост.
- Как е името Ви? - Клод Буковски.
- Изчакайте един момент. Запишете Джордж Бъргър.
- Не, Буковски. - Само секунда. Клод, чуй ме.
Нека аз да изляза. Ще отида да намеря пари.
- Тогава ще измъкна всички. - Това са моите пари.
Съжалявам, но баща ми ги даде ако закъсам. Е сега закъсах.
- Не ставай глупав, човече. Това е последният ти шанс да ни измъкнеш.
Престани. Парите са мои. Аз излизам.
- Нямаш ли ми доверие? - Разбира се, че не.
Виж, човече, не ставай глупав.
Как ще намериш кинти?! Не познаваш никой навън.
Как ще намериш пари?
Няма и да пробва. Просто ще ни остави тук да изгнием.
- Мога да се обадя на някой.
- Така ли?! Обади се на майка ми.
Дано да знаеш какви ги вършиш.
Давай, Джордж.
Сега пък какво?
Извинете. Застанал сте на пътя ни.
Моля?!
Препречвате ни пътя. Бихте ли се поместили, моля?
Разбира се.
Здрасти.
Здрасти. Помниш ли ме?
Да.
Влизай.
- Трябва да отидем на училище. - Чудесно. Влизаш ли?
Какво имате предвид?
Какво правите? Къде отивате?
Господи! Какво си мислиш, че правиш?
Не можеш да караш тази кола! Само аз и татко можем да я караме.
- Шийла? - Имам малък проблем. Трябват ми пари веднага.
250 долара. Трябват ми веднага.
- Всичко това за пари ли е? - Да. Имаш ли някакви?
Не. Виж сега...
Наистина нямаме време сега. Трябва да сме на училище.
Така, че би ли спрял колата? Нека аз да карам.
Шийла!
- Какво да направя аз? - Кажи му да спре.
Спри.
Приятелите ми са още в затвора. Може да искате от вашия старец пари за да ги измъкнем.
- Да искаме от баща ми парите? - Да. Да, бе, как не.
Нали той ни забърка. Нека и да ни измъкне.
- Той ви е забъркал?! - Да.
Той ти каза да танцуваш на масата и да счупиш всички чинии?
- Тук има кръстовище, свий наляво.
- Мисля, че наистина си откачен. - Човека вкара пичовете в затвора.
- Тук в ляво. - Искаме пари за да ги измъкнем.
- Ето, приближаваме! - Невъзможно. Той не ми дава и кредитна карта.
Тук в ляво. Ето, приближаваме!
Завий наляво! Сега!
Боже! Пропусна го!
Какво пропуснах, Стив?
Училището. Ей там беше.
Съжалявам.
Ще ти помогнем, ясно?
Ще се опитаме да ти намерим пари, OK?
Така, че можеш да спреш колата, и да карам аз, OK?
- Кога? - Не знам.
- Веднага след училище.
Около 4:00. Ще ги имаме към 4:00.
Това е друг проблем, човече.
- Какво? - Целия си в лайна.
Ти няма да искаш на вашия старец кинти, и Джуниър е лайнян.
Какво правя тук?
Не.
- И мъже? - Какво имате предвид?
Имате ли сексуално привличане към мъже?
- Дали съм хомосексуален? - Да.
Не бих разкарал Мик Джагър от леглото си...
Но не съм хомосексуалист.
Можете ли да ми кажете защо не искате да се подстрижете?
Попита ме и тя защо
с коса тъй дълга се развявам.
И през деня, и през нощта,
страшилище за младежта!
Космат съм и отгоре и отдолу,
не питай защо -
Не знам!
Не е заради липса на пари
или за да съм като рок - звезда.
О, скъпа...
Обичам дългата коса -
блестяща, лъскава, красива,
да се разхождам с руса грива
до раменете и по - дълга!
Навсякъде да я развявам
косата бурна, непокорна!
Ще си я пускам и показвам,
щом Бог ме е дарил със нея.
От вятъра да се развява,
в дърветата да се заплита,
бълхите ми да приютява! Да бъде кошер за пчелите,
гнездо за птички лекокрили.
Не мога да опиша с думи косата си великолепна!
Ще си я пускам и показвам,
щом Бог ме е дарил със нея.
Моята коса!
Да бъде дълга, права, къдрава, чуплива,
сплъстена, рошава и мазна,
въшлива, лъскава, блестяща,
на плитки, със мъниста и със перли,
с цветя, с конфети, с панделки,
дори спагети ще сплета в нея!
Кажи - ти виждаш ли очите ми?
Ако ги виждаш,
то косата ми е твърде къса!
Ще си я пускам чак дотук,
чак докъдето спре сама
Ще зяпнат всички във почуда, щом видят ме във моята тога,
от руса, бляскава коса -
тъй както сам Исус я носил!
Алелуя, обожавам я!
Мария е харесвала сина си,
защо не ме харесва тъй - и моята майка?
Коса
Знаеш ли, майката на Дани накара Дани да те поздрави.
Той учи втора година за зъболекар...
и момичето, с което се среща е хубаво, симпатично.
Има доста майонеза, както го харесваш - от двете страни.
- Изяж го. - Мерси, мамо.
- Добро е. Хапни го. - Ей сега.
Дай си панталоните. Ще ги изпера.
- Защо? - Мръсни са.
- Добре са си. Не са мръсни. - За минутка ще са готови.
Панталоните са си добре, мамо.
Та какво ще кажеш, тате?
Какво ще кажеш за кое?
Нищо, мамо.
Татко?
- Ако ти трябват пари, намери си работа. - За пари ли става въпрос?
- За какво са ти пари? - Просто ми трябват.
- Коя е тя?
- Коя е коя? - Момичето?
- Няма никакво момиче. За какво говорите?
Можеш да ни кажеш всичко. Ще ти влезем в положението.
- За какво говорите хора? Просто ми трябват пари. - Ако ти трябват пари, кажи ни истината.
- Какво искате да кажете? - По дяволите!
Всеки път като дойдеш, има някакъв проблем. Защо не се изчистиш? Защо не се подстрижеш?
- Подстрижи се, и ще ти дам парите. - Ще ми дадеш пари, ако се подстрижа?!
- За Бога, направи нещо, за да ни направиш щастливи! - Ще ми дадеш пари, ако се подстрижа?!
- Дай си панталоните! - Панталоните са ми чисти!
- Дай си панталоните! - Чисти са, за Бога!
Колко ти трябват?
Коса
Планът е белият човек...
да изпрати черния... да се бие с жълтия...
за земята, която е откраднал...
от червения народ!
LBJ
Метрото Линдън Джонсън взел,
и към Четвърта улица поел.
USA
Когато стигнал там -
какво видял?
Хитрецът Никсън, друса се с прашеца бял!
On LSD
LBJ
lRT
USA
LSD
LBJ
FBl
ClA
FBl, ClA
LSD
- LBJ - Хей! Хайде де.
Чакай, Бъргър!
- Как я караш? - Добре, а ти?
- И аз така. - Виж, първо...
Искам да се извиня заради Стивън.
Той е много млад, и наистина не разбира.
Кажи ми в коя си влюбен
Влюбен ли си, човече?
Кажи ми какво, човече,
Кажи ми
Какво обичаш
Един стар евъргрийн...
Хей, мислех си...
Искаш ли да се ожениш?
Какво?
Искаш ли да се ожениш?
- За кой? - За мен.
Един стар евъргрийн...
Ще имам бебе, и ако сме женени...
в армията няма да те вземат...
Няма да те вземат,
защото не взимат женени... и ще имат бебе.
Като хромирани гранати в доспехи звукови облечени...
Ний електрона песен пеем, сред кабелите на Медуза.
това се случва, скъпа
Промиват мозъка ти, оковават те,
и тъпчат те с масмедии отвред. Във този електронен век,
аз пея електронен блус...
Един стар евъргрийн...
Като хромирани гранати в доспехи звукови облечени...
Ний електрона песен пеем, сред кабелите на Медуза.
това се случва, скъпа
аз пея електронен блус...
Вие, Шийла Франклин,
вземате ли този мъж
за ваш законен съпруг?
Да.
Вие,
Клод Хупър Буковски,
вземате ли тази жена
за ваша законна съпруга?
Да.
Обявявам ви за съпруг и съпруга.
Харе Кришна
Харе Рама
Любов, любов, любов...
Избягай ти далеч, далеч!
На пътешествие тръгни!
Надрусай се, шегувай се, посмей се! Избягай ти далеч, далеч!
Летим във розовите облаци, надрусани с онуй... нали го знаеш?
Надрусай се, шегувай се, посмей се! Избягай ти далеч, далеч!
Летим във розовите облаци, надрусани с онуй... нали го знаеш?
Марихуана
Мъниста,
цветя, свобода,
щастие!
Клод!
Клод Буковски!
Хей, Бъргър. Ей там.
Добре ли си?
- Хей, добре ли си? - Къде бяхте всички?
Къде бяхме ли? Ти къде беше, бе човек?
Гледах водата.
Гледаше водата? Дай да ти видя очите.
Олее, черни баскетболни топки...
Погледни ме. Виж небето. Звездите...
- Виждаш ли звездите? - Виж ги само.
Хайде всички, падаща звезда ей там. Бързо, намислете си по едно желание.
Бъргър!
Ще ме заведеш ли вкъщи, моля?
Защо искаш да се прибираш? Това е последната вечер на Клод. Нали?
Ще правите ли нещо?
- Да, ще измислим нещо. - Да.
Какво ще правите?
Не знам. Това е нощта на Клод. Какво искаш да правим, Клод?
Ще заведа Шийла у тях.
Цялата е твоя. Приятно изкарване.
- Просто ще я заведа у тях. - Знам. Все пак приятно изкарване.
Хайде, Джени.
Свали си панталоните и идвай!
Искаш ли да си ходиш?
- Виж, Клод! Само ще ме заведеш вкъщи, нали?
- Да. - Не, имам предвид...
- Знаеш какво имам предвид. - Просто ще те отведа у вас.
Защото нищо няма да излезе.
Просто ще те отведа у вас.
Не, не...
Не, не... ще си отида сама.
Няма, аз ще те заведа.
- Не мисля, че искам. - Защо не?
Не трябва да ти обяснявам всичко...
Нали?
Хайде, Клод!
Водата е много мръсна.
Виж, извинявай.
Не исках да съм толкова...
- Наистина съжалявам. Не исках да те разстроя. - Няма нищо.
- Понякога съм толкова... - Разбирам.
- Разстроих ли те? - О, не.
Не, разстроен си. Съжалявам. Моя е вината.
Само си помислих... Утре заминаваш, така ли?
- Да. - Е, какво тогава?
Искаш да кажеш, че ако не заминавах щеше да е различно?
Може би.
- Може да не замина. - Да бе.
- Очакваш да ти повярвам? - Сериозно.
Забрави. Не ти вярвам.
Къде отидоха всички?
Някъде тук са. Джени още е ей там.
Къде са ни дрехите?
Къде ги занесоха?
Много смешно.
Много сте узрели момчета, няма що.
Не гледай мен. Нямам нищо общо с това.
Не се тревожи. Някъде тук са.
Бъргър!
Шийла.
Такси!
Не си отивай! Портмонето ти е в мен!
Шийла, чакай!
Не го вярвам, пич. Какво стана?
Защо по дяволите направихте това?
- Много готин майтап беше. - Майтап?
Наистина съжалявам.
Не мислех, че няма да понесе майтапа. Знаем къде живее.
Ще и дадем дрехите утре.
Няма да съм тук утре.
Сериозно ли говориш за тая тъпня?
Не ти влиза в проклетата работа.
Това ми е проклетата работа, човече. Ти какво искаш?
Искаш да си герой с пушка, мачо в униформа?
- Това ли искаш?
- Не мога да говоря с теб. - Седя ей тук. Говори с мен, Клод.
Мисля, че си смешен.
Аз съм смешен. Аз съм напълно смешен. Направо съм абсурден.
Не искам да отивам там ида убивам жени и бебета.
Продължавай да си си смешен, а аз ще правя, каквото трябва.
Защо го правиш?
- Правя го заради теб, човече. - Не ми излизай с това.
Не го прави за мен.
Ако аз бях на твоето място, нямаше да го правя заради теб.
Дай ми дрехите.
Тя как ще се прибере? Нещата и са тук. Няма и кинти.
По-добре и занеси нещата.
- Аз ли?
- Да. Нали това искаше?
Казваш ми, че съм смешен?
Къде да ида?
Ще следвам реката.
Къде да ида?
Чайките ще следвам.
Как да открия онова,
Как да открия онзи,
който ще ми каже? Защо живея и защо умирам?
Къде да ида?
Ще следвам децата.
Къде да ида?
След техните усмивки ще вървя.
Дали ще видя отговора
в милите им личица?
Ще разбера ли защо живея
и защо умирам?
Ще следвам песента на вятъра,
и грохота на бурята.
Неоновите блясъци
във погледа на влюбените.
В мизерията и разкоша,
и разкоша,
в града,
където истината чака.
Къде да ида?
Ще следвам сърцето си.
Къде да ида?
Ръката си ще следвам.
Къде ли ще ме отведат
и ще открия ли все някога
защо живея и защо умирам аз?...
Защо живея?
Защо умирам?
Къде отивам?
Кажи ми защо,
кажи ми къде.
Следващия.
- Уудроу, Шелдън? - Да, сър.
Свалете всичко, моля.
Чорапите ви.
- Има ли някакъв проблем с чорапите ви? - Не, сър.
Тогава ги свалете.
Сержант.
Следващия.
Черните момчета са тъй сладки,
с вкус на течен шоколад.
Устните им лепнат като мед,
изтръпвам при вида на тез мъже!
Когато за любов настане ред,
обичам аз какаов сладолед!
Положих се веднъж и на диета,
сладкиши никакви, почивка пълна.
Ала безумна мъка ме погълна,
по тези шоколадови мъжлета!
Черните момчета са питателни,
те изпълват ме открай докрай.
Толкова са сладки, обаятелни,
че стомахът ми ликува, знай!
Когато за любов настане ред,
обичам аз какаов сладолед!
- Черни... - Черни...
Черни момчета!
Следващия.
Белите момчета
са красиви,
като мляко гладки и свенливи.
Белите момчета са красиви,
Косата им - атлазена коприна, изящна като майсторска картина.
За белите момчета щом се сетя,
бленувам часове наред в захлас.
Ако докоснат ме по раменете,
примирам от блаженство сладко аз!
- За моята майка женчовци са те,
- ала за мен са вихрени коне.
- Баща ми казва "По - далеч от тях! "
Но как да устоя на този грях?
Ах, готини са тез момчета,
корави, яки, расови мъжлета.
Изправят ли се те пред мен,
са за душата ми мехлем!
Момчета бели, тъй сте секси,
Секси
високи, стройни, с устрем нов.
Обичам дрехи маскировъчни
и таз машина за любов!
Брат ми ги нарича недодялани,
ала за мен от мрамор са издялани!
Баща ми все повтаря : "Не-не-не! "
Ала за мен са истински мъже!
Белите момчета са толкова прекрасни,
Тъй симпатични сте, момчета бели момичешката красота сте взели.
Копнея да прокарам пръсти страстни,
през къдрите ви руси и прекрасни.
Аз пожелавам си високо,
- стройно,
- секси, - красиво,
- готино и сочно,
разкошно, мило, беличко момче!
О, да, дайте ми бяло момче!
Хайде, бели момчета легнете до мен!
Дайте ми бяло момче!
Заключени врати...
И щори пуснати...
Приглушено осветление...
Огън в душата им гори...
А тялото ми...
Тялото ми...
Във космоса се носи моето тяло.
Душата ми
във орбита кръжи,
лице в лице
със Бога се изправям.
И плавам в безвъздушното пространство,
въртя се и отскачам тук и там...
От град Марихуана
до звездите.
И от звездите
до градчето лунно...
Червено-черно
Синьо-кафяво
Жълто-пурпурно
Зелено-оранжево
Лилаво-розово
Виолетово-бяло
Бяло-бяло
Тъй пухкави са облаците бели,
из космоса безгрижно са летели.
Тъй гладка кожа, мила, имаш ти,
лице сияйно, предани очи.
Как дръзват те
да сложат край на тази хубост?
И да ни мачкат под ботуша черен, да ни погребват в сажди мръсни.
Наш дълг било, ни казват и ни изпращат на война.
И гмуркайки се в този ад, ний чувствата си преоткриваме.
И ставаме отново хора.
В космоса мирът намира смисъл.
Не може да се скрие,
на живота хубостта!
Очите ни са веч отворени!
Прогледнахме!
Хей, Бъргър!
- Как си? - Ами... бива.
- Браво, браво? - Виж какво получих.
Къде е той?
Невада?
Та си мислех да му пиша.
- Как мислите - какво да му пиша?
- Искам и аз да му кажа нещо.
Пиши, че... Пиши му, че Джийни казва здрасти.
Ще му пишеш?
Защо не дойдеш с нас?
- Вие къде отивате? - Невада.
Така ли?
За всичко ли си несериозен?
Винаги съм сериозен.
- Кога тръгваме? - Веднага щом Шийла се приготви.
Не мога просто да излетя за Невада.
Да, предполагам. Ще се видим.
- Чакай малко.
- Как ще стигнете до там?
- С кола. - Лафайет?
- Ти нямаш кола.
- Ще си намеря кола. - Лафайет!
- Как така ще си намериш кола?
В какво си се втренчил?
- И коя е тази? - Какво правиш тук? Хайде.
- Казах ела с мен. - Чух те.
Но те питам, коя е тази жена?
- Ти приятелка на моя Лафайет ли си? - Не съм повече Лафайет.
- Не и досаждай, става ли? - Какво си направил с косата си?
Няма значение. Просто се прибери вкъщи.
Това дете негово ли е?
- Недей да говориш с нея. - Това дете твое ли е?
Няма да разбереш.
Какво искаш да кажеш? Твое ли е детето или не?
Що за въпрос е това? Или е мое или не е.
Какво?
Знаех си, че няма да разбереш. Никога нищо не разбираш.
Много добре разбирам. Обясни ми.
Наясно ли си с космическото съзнание и всички тия бози? Затова точно говоря, скъпа.
Всичко, което казвам аз е, че Лафайет Джуниър е твое дете.
И искам да знам дали това дете тук също е твое.
Това няма значение. Хайде!
- Къде отиваме? - Водя ви на автобуса.
- Отивате си обратно вкъщи. - Не искам да си ходя вкъщи!
Отиваш си вкъщи. Ясно ли е?
- Искам да остана с теб. - Не можеш.
- Защо? - Защото не можеш. Казах вече.
Виж, един приятел е загазил и ние трябва да му помогнем.
Това е, което трябва да знаеш. Защо просто не си отидеш вкъщи?
Никога не съм казвала, че не можеш да помогнеш на приятелите си, Лафайет.
Проклятие, жено! Не съм Лафайет!
Мамка му! Нищо ли не разбираш?
Как може
толкоз безсърдечни да са хората?
Как може
тъй жестоки да са те?
Лесно е да си студен,
лесно е да си от камък.
Как може
хората сърце да нямат?
Ти знаеш, че обичам те безмерно!
Тъй лесно е да бъдеш горд...
Тъй лесно е да казваш "Не! "
Особено е лесно за онези,
които грижат се за непознатите,
не им е безразлично злото
и социалната несправедливост.
Но помощта си ти предлагаш,
единствено на непознати хора!
А на приятеля изпаднал във беда?
Аз имам нужда от приятел.
Как може да обръщат гръб
на собствените си приятели?
Тъй лесно е ръка да подадеш,
на странника, изпаднал в нужда...
- Здрасти, Стив. - Здрасти.
Искаш ли да излезеш от колата за минутка.
Не.
- Искам само да си поговорим.
- Искаш да говориш? Говори.
Искам да си поговорим отвън.
Не искам да разговарям с теб.
Не се тревожи. Ще се справя.
OK. Какво искаш?
- Ключовете. - Не.
- Хайде. - Хайде, Стив, спокойно.
- Вземате колата? - Само за няколко дни. Идваш ли с нас?
- Не, не идвам с вас! Шийла, хайде!
Шийла, хайде! Излез от колата.
Какво? Шийла!
Нямам никакви вътрешни тормозения като например, кой е бащата.
Не ме интересува. Мисля, че и двамата са прекрасни. Не мислиш ли?
Ама как може да не те е грижа за това?
Ако една жена носи дете, не мислиш ли, че трябва да знае кой е бащата?
Добре де, и аз...
И аз имах тази дилема. Но скоро ще бъде разрешена.
Не е чак толкова голямо чудо. Не е като световна война.
Не знам защо за връзваш толкова за това.
Влюбих се в някой. имаме дете, и ще се женим.
Затова се връзвам.
- Тъй ли? - И ти издържаш всичко това!
Не разбираш.
Не виждаш нещата такива, каквито са. Това, което се случва с нас
е наистина прекрасно. Всеки е изцяло щастлив.
Момчетата са наистина щастливи.
И мисля, че ще е чудесно, ако и ти се радваш с нас.
- Ти не си добре. - Да, не съм добре. Всички не сме добре.
- Нека да си стиснем ръцете. - Нека да не ги стиснем.
Хайде.
Мирно!
Свободно!
Ако всеки от вас можеше да застане на моето място...
и да види това, което виждам аз...
щяхте да разберете какво е да бъдеш истински горд със страната си.
Армията на Съединените Щати е най-великата бойна сила в света.
И сега, вие, хора...
ще бъдете на хиляди мили
от вкъщи след няколко дни.
Вземете част от величието във себе си.
И сутринта, в която, ще напуснете родината вземете по малко от него с вас.
Сержант!
Изключете проклетото нещо!
Разкъсани от метални експлозии,
заплетени в бодлива тел,
от взривовете оглушали,
нанизани от байонети, потръпваща...
- Кое, по дяволите, да изключа?
Шрапнел.
раздрана плът...
Мърдай! - Внимание!
Безстрастни електронни данни...
- със черни униформи, - Рота!
- босоноги, с карабини стари във ръка, - Рота!
с изпратени по поща пушки,
Направете нещо! - прострелват сгърчените мускули...
Двеста петдесет и шест,
виетнамци взети в плен.
Двеста петдесет и шест,
виетнамци взети в плен.
От гетото сме ний извлечени, в мръсната война въвлечени.
3 - 5 - 0 - 0...
Оръжията насочи,
убивай без да мислиш ти!
Виж как армейските колони, поемат пътя към дома...
- Всички вън!
Ripped open by metal explosion
- Рота! - Мирно!
Сега всички ли ме чуват?
Здравейте, звезди!
Привет от Земята!
Блещукате си вий над нас,
Ние блещукаме под вас.
Здравейте, милички звезди!
На път отново ни зовете.
А аз и моята любов,
Our early-morning singing-song
безгрижно пеем в утринта...
- Здрасти. - Какво мога да направя за вас?
Ние влизаме.
Не е позволен достъпа на цивилни в базата точно сега. В тревога сме.
Ние не сме цивилни. Ние сме приятели на един пич от базата.
Клод Буковски. Сигурно го познавате. Той е редник. Той е много готин, с руса коса.
- Не го познавам. Съжалявам, все пак трябва да обърнете и да напуснете контролния пункт.
Ако имате нужда от помощ, ще ви съдействам.
В противен случай, обърнете и напуснете.
- Вижте, ние не искаме никакви неприятности. - Обърнете и няма да имате такива.
- Нека поне се обадя по телефона. - Няма да се обадите тук. Ще го направите, там където ви казвах.
Току що ми казахте, че искате на ни съдействаме.
Ще ви помогна да обърнете. Това е всичко - Вие не разбирате...
- Шефе, това е. Обръщате и си тръгвате.
Ясно ли е?
- Схващаш ли ми идеята? Обръщате и си тръгвате.
- Не разбираш, човече. - Вие не разбирате.
- От пет дни сме на път! - Виж какво, мой човек...
- Просто искам да видя моя приятел.
Казвам ти да се разкараш от моя пост по дяволите. Обърнете и тръгнете по този път.
Вие ме слушайте. Аз няма да ви слушам. Ясно?
Благодаря ви. Приятен ден.
- Как се казваш?
- Джордж.
- А твоето име как е?
- Шийла.
Така ли? Съпругът ти в базата ли е?
- Не съм омъжена.
Идвам при брат си.
Чакай, чакай. OK. Този път ще успея.
Това беше добро.
Нека направя отново.
OK, Аз ще духна едно, и после ти ще духнеш...
и ще видим дали могат, нали се сещаш... Да духнеш едно през моето.
OK?
Почти го направихме!
Къде е колата ти?
Ей там.
Всемогъщи Боже.
Нека отбием тук.
Хайде да спрем. Рота, мирно.
- Свободно.
- Свободно?
Ах ти сладурче!
Ела тук, коте!
Шапката ми!
Какво правиш?
Хей!
Хей, бейби!
Как изглеждам?
Много истински.
Леви, десни, леви.
Аз искам да ида във Виетнам!
Рота!
Буковски!
- Да, сержант. - Излизай.
- Да, сержант.
- Живо, войнико. - Да, сержант.
- Двойно по-бързо, войнико!
- Сър?
- В колата, войнико! - Да, сержант.
- Задник ли си, редник? - Не, сержант.
Твърде жалко,
защото аз съм.
Как я караш, човече?
Искам да съм въздушен пилот.
Искам да живея страшен живот.
- Стой в колата. - Какви ги вършиш?
Аз искам да ида във Виетнам!
- Какви ги вършиш?
- Влизай в багажника. - Какво?
- Влизай в багажника бързо. - Защо?
Всички те чакат. Спретнали сме ти страхотен пикник в пустинята.
- Хайде влизай. - Базата е под тревога.
Непрекъснато има проверки. Трябва да съм тук.
Само за няколко часа. Аз ще те покрия за вечеря.
- Не мога. - Как така не можеш?
Изминахме 2000 мили да те видим. Всички те чакат.
Довери ми се. Всичко съм измислил.
Изкарваш го така, все едно не искам да дойда.
Ела тогава. Влизай в багажника.
Не мога да повярвам, че си тук.
Просто не го вярвам. Изминали сте всичкия тоя път?
Не мога да повярвам.
Високо оценявам идването ви.
Не мога да ти кажа.
Не ми казвай, просто ела. Скачай в багажника.
Не разбираш. Това не е игра.
Какво да кажа на всички?
- Шийла дойде ли?
- Да. - А Джийни?
- Всички са тук, човече.
Как е Шийла?
Как е тя?
Какво правиш?
Дай си дрехите.
Клод!
Ей, човече, успя!!
Мирно!
Свободно!
Обаждайте се като си чуете името.
Калпоу!
Тук, сър.
- Хийд! Тук, сър.
Съмнър!
Тук, сър.
- Брок! - Тук, сър.
Буковски!
- Тук, сър. - Харт!
- Тайлмън! - Тук, сър.
- Сканлин! - Тук, сър.
Внимание, хора.
Току що получихме нареждане за презокеанско пътуване.
Пригответе си принадлежностите, стегнете си мешките...
и да сте на линия.
Сержант, имате 3 минути да подготвите хората.
Хайде войници. Действайте бързо. Война ни чака!
Хайде да свършваме бързо.
Хайде да ви видя в действие.
Мърдайте, живо момчета.
Да си готов веднага. Стягай си багажа.
Хайде всички.
На теб какво ти става, редник? Не чу ли какво каза капитана?
Взимай бързо каската! Взимай кобура!
Веднага! Мърдай, все едно имаш пирон отзад! Обличай проклетата куртка!
Живо, размърдай се! Не знам какво ти става. Действаш, като, че ли не ти се ходи.
На мен не ми се ходи, но ако ти трябва да отидеш и аз трябва да отида.
Така, че веднага се раздвижи! Хайде всички в бойна готовност.
Какво по дяволите чакаш?
Взимай си парцалите! Искам тая кофа на главата ти!
Мешката в готовност! Войнико, във война сме!
Движи се! Бързо!!
Слушайте! Когато кажа името ви, отговаряйте и излизайте!
- Калпоу! - Да, сър!
- Съмнър! - Да, сър!
- Харисън! - Да, сър!
- Брок! - Да, сър!
Буковски!
По-добре си извадете главите от задниците. Да тръгваме!
Насам войнико! Мърдай! Живо, редник!
Къде тръгна!
Какво ти става? Казах хвърляй си мешката в камиона!
Камиона ей тук! Качвай се веднага!
Сега!
Умираме от глад гледаме се един друг без дъх
Крачейки гордо в шинелите
Вмирисани от лабораториите
Лице в лице с умиращата нация
Слушаме новите лъжи
с върховни видения от самотни звуци
Някъде
в нещото намираме Величието
Кой знае какво ни очаква?
Модернизирам бъдещето си
с космически филми.
Тишината ми казва тайно
Всичко
Манчестър в далечна Англия,
отвъд Атлантика безбрежен...
И аз съм гений гениален...
Вярвам в Господ
И вярвам, че Господ вярва в Клод
Това съм аз
Бъргър!