Той спи толкова дълбоко защото е обичан.
Ела, братко. Късно е.
Аз ще превърна Рим в чудото на вековете.
Това е което Гракх и приятелите му не разбират.
Главата ми се пръска от всичките ми желания.
Изпий този тоник.
Мисля, че подходящият момент почти вече настъпи.
Бих могъл да обявя разпускането на сената...
по време на празненството в чест на баща ни.
Мислиш ли, че трябва да го направя?
Хората готови ли са?
Мисля,че сега трябва да почиваш.
Ще останеш ли при мен?
Още ли се боиш от тъмното, братко?
Още.
Винаги.
- Остани с мен тази вечер. - Знаеш, че няма да го сторя.
Целуни ме тогава.
Спи, братко.
По-живо!
Вземи ме.
Хайде, стига толкова.
Императорът иска битки, а аз не искам да жертвам най-добрите си бойци.
Тълпата иска битки и императорът им дава битки.
- А на теб - Картагенската битка. - Картагенското клане.
Защо не отидете в затвора и не изкарате всички просяци и крадци.
Направихме го.
Ако вие искате да погубите най-добрите гладиатори в империята...
тогава аз искам да ми се плати двойно.
Ще получиш толкова, колкото се пазарихме иначе ще развалим пазарлъка.
Не ти се харесва?
Тогава можеш да се върнеш обратно в кенефа откъдето се домъкна.
Касий, моля те! Касий!
Гладиаторе, ти ли си този, когото наричат испанеца?
Да.
Казаха ми, че си великан.
Казват, че с една ръка можеш да строшиш мъжки череп.
Мъжки череп? Не.
На момче - мога.
- Има ли хубави коне в Испания? - Едни от най-хубавите.
Това е Аргенто...
а това е Скарто.
Конете ми.
Отнеха ми ги.
Харесваш ми, Испанецо. Ще викам за теб.
- На теб ти разрешават да гледаш игрите? - Вуйчо казва, че това ме прави силен.
- Ами баща ти какво казва? - Баща ми е умрял.
Господарю Луций, време е.
Трябва да си тръгвам.
Името ти е Луций?
Луций Вер, като баща ми.
Спускай!
Клавдий!
- Да? - Още щитове!
Когато императорът влезе...
вдигнете оръжията, отдайте му чест...
и говорете в хор.
Обърнете се с лице към императора...
и не се обръщайте с гръб към него.
Идете и загинете с чест.
Аве, могъщи Цезарю!
Цезар! Цезар! Цезар! Цезар!
Ние, умиращите те приветстваме!
На този ден...
ние обръщаме поглед към героичното древност...
за да ви представим...
второто падане на могъщия Картаген!
В безплодната равнина Зама...
бяха непобедимите армии...
на варварина Ханибал.
Жестоки наемници и войни...
от всички диви народности...
отдадени на безмилостно
разрушение...
и покоряване.
Вашият император...
с удоволствие ви представя...
варварската орда!
Някой от вас служил ли е в армията?
Да. Аз служих с теб при Виндобона.
Ти ще можеш да ми помогнеш.
Каквото и да излезе от изхода...
шансът ни да оживеем е по-добър, ако действаме заедно.
Разбирате ли?
Ако действаме заедно, ще оживеем.
Императорът с удоволствие ви представя легионерите
на Сципион Африкански!
До смърт!
Убивай! Убивай! Убивай!
Близо един до друг!
Сгъсти се!
В шахматен ред! В шахматен ред!
- Скоро всичките ти мъже ще загинат. - Нямате никакъв шанс.
Допри щитовете плътно! Стой нагъсто!
Задръж!
Всички заедно!
Браво!
Задръж!
Ниско долу! Ниско долу!
Да!
Хаген!
Тази колона при колесницата! Тази колона да остане с мен!
Бързо!
- Излез от там! - Живо!
Максиме!
В колона по един! В колона по един!
Победихме!
Позабравил съм историята, Касий...
но нима не трябваше варварите да загубят Картагенската битка?
Да, господарю.
Прости ми, господарю.
Не, аз обичам изненадите.
Кой е той?
Наричат го Испанеца, господарю.
- Мисля, че ще се запозная с него. - Да, господарю.
Ура за варварите!
Напред! На оръжие!
Хвърли оръжието!
Гладиаторе, императорът те вика.
Аз съм на услугите на императора.
Стани. Стани.
Заслужаваш славата си, Испанецо.
Не мисля, че досега е имало гладиатор, който би могъл да ти излезе на среща.
А този млад човек, за него ти си самият Хектор, или май беше Херкулес?
Защо героят не се открие и ни каже името си?
Нали имаш име?
Името ми е Гладиатор.
Как се осмеляваш да ми обръщаш гръб?
Роб!
Свали си шлема и ми кажи името си!
Името ми е Максим Децим Меридий...
командир на северните армии...
генерал на Феликсовите легиони...
верен слуга на истинския император, Марк Аврелий...
баща на убит син...
мъж на убита жена...
и аз ще си отмъстя, ако не в този живот, то в отвъдния.
На оръжие!
Да живее! Да живее! Да живее!
Стража, свободно!
Максим! Максим! Максим! Максим!
Защо той е още жив?
Не зная.
Той не би трябвало да е жив.
Това ме дразни.
Ужасно съм раздразнен.
Аз направих каквото се налагаше.
Ако Татко бе постигнал своето, империята щеше да се разпадне.
Ти нали осъзнаваш това?
Какво изпита, когато го видя?
Нищо не изпитах.
Нима той не те нарани жестоко?
Не повече, отколкото аз него.
Излъгаха ме в Германия.
Казаха ми, че е мъртъв.
След като ме лъжат, значи не ме уважават.
А след като не ме уважават, как изобщо могат да ме обикнат?
Тогава трябва да дадеш на легионите да разберат...
че тяхното предателство...
не ще остане безнаказано.
Горката ми сестра.
Не бих искал да съм на мястото на враговете ти.
Какво ще направиш?
От тук.
Богатите матрони плащат скъпо за да ги задоволяват най-храбрите шампиони.
Знаех си аз, че брат ти ще изпрати убийци.
Но не мислех, че ще изпрати най- добрия си убиец.
Максиме, той не знае.
Семейството ми беше живо изгорено и разпънато на кръст.
- Аз изобщо не знаех-- - Не ме лъжи!
Аз плаках за тях.
Така както плака за баща си? Така както плака за баща си?
От този ден насам живея в затвор от страх.
Да не можеш да оплачеш баща си, защото те е страх от брат ти.
Да живееш в ужас всеки миг от всеки ден...
защото синът ти е наследник на трона.
О, аз плаках.
Моят син...
беше невинен.
И моят син е невинен.
И моят син ли трябва да загине преди да заслужа доверието ти?
Какво значение има дали ти имам доверие или не?
Боговете те пощадиха. Нима не го осъзнаваш?
Днес видях как един роб става по-могъщ от Римския император.
Боговете ме били пощадили?
Аз съм в ръцете им, единственото, което мога да правя е да забавлявам тълпата.
Но именно това е властта.
Тълпата е Рим, и докато Комод има власт над нея, има власт над всичко.
Чуй ме.
Брат ми има врагове, най-вече в сената.
Но докато народът е зад него...
никой не се бе осмелявал да му се противопостави, докато не се появи ти.
Против него са, и въпреки това нищо не правят.
Има и политици, които са посветили живота си на Рим.
И най-вече един човек.
Ако успея да го уредя, ще се срещнеш ли с него?
Нима не разбираш?
Аз може да умра в тази килия през нощта или утре на арената.
Аз съм роб!
Какво мога аз да направя?
Този човек иска това, което и ти искаш.
Тогава него го накарай го да убие Комод!
Навремето познавах един човек...
благородник, с принципи...
който обичаше баща ми...
и баща ми го обичаше.
Този човек добре служи на Рим.
Няма го вече този човек.
Брат ти добре си свърши работата.
Позволи ми да ти помогна.
Да...
ти можеш да ми помогнеш.
Забрави, че някога си ме познавала...
и никога повече не идвай тук.
Стража! Дамата приключи с мен.
Максиме.
Ти си командвал легиони? Имал си много победи?
В Германия?
В много страни.
Генерале!
Името ти е прославено.
Той трябва да убие името ти преди да убие теб.
Да, в далечния край.
- Сенатор Гай. - Добър ден.
Сенатор Гракх.
Не те виждаме често да се наслаждаваш на удоволствията на вулгарната тълпа.
Аз не се правя на човек от народа, Сенаторе...
но се старая да бъда човек за народа.
Цезар! Цезар! Цезар! Цезар!
Народе римски!
На четвъртия ден от Антиохия...
ние ще посрещнем 64-тия ден от игрите.
И в августейшата си милост...
императорът благоволи да възнагради народа римски...
с един исторически заключителен двубой.
Завръщайки се днес в Колизея, след петгодишно отсъствие...
Цезар с удоволствие ви представя...
единствения непобеден шампион...
в историята на Рим...
легендарния Тигрис...
от Галия!
Той твърде добре умее да флиртува с тълпата.
Марк Аврелий имаше една мечта, наречена Рим.
Това не е тя. Това не е тя!
Марк Аврелий е мъртъв, Максиме.
Ние смъртните не сме нищо повече от сенки и прах.
Сенки и прах, Максиме!
От школата на Антоний Проксимон...
Цезар с гордост ви представя...
Елий Максим!
Така го аплодират сякаш е един от тях.
Тълпата е непостоянна, братко. Той ще бъде забравен за около месец.
Не, много по-скоро.
Вече е уредено.
Ние, умиращите те приветстваме.
С теб сме, Максиме!
Дърпай! Дърпай! Дърпай!
Пускай! Пускай!
- Изкорми го! - Убий го! Убий го!
Убивай! Убивай! Убивай!
Убивай! Убивай!
Максим Милостивия!
Стража напред! Готови!
Какво да те правя теб?
Ти просто отказваш...
да умреш.
Нима сме толкова различни, ти и аз?
Ти отнемаш живот, когато се налага...
и аз също.
Само още един живот трябва да отнема. Тогава вече ще приключа.
Ами отнеми го сега.
Казаха ми, че синът ти...
пищял като момиче...
когато го приковали на кръста...
а жена ти...
стенала като блудница...
когато я насилвали...
отново и отново...
и отново.
Скоро ще отмине и времето на твоето величие.
Ваше Височество.
Генерале!
- Генерале! - Цицероне!
- Къде ви е лагера? - Остия.
- Обичаме те, Максиме! - Слава на победителя!
Кажи на хората, че генералът им е жив. Намери ме.
- Мърдай! - Намери ме!
Те могат ли да те чуят?
Кой?
Семейството ти, в отвъдното.
- О, да. - Какво им казваш?
На момчето си...
казвам, че скоро ще го видя отново...
и да си държи ниско петите, като язди.
На жена си...
- не е твоя работа.
А сега те обичат Максим заради милосърдието му.
Така че не мога просто да го убия - така ще изляза още по-немилосърден.
Цялата тази работа е един голям кошмар.
Той ти се противопоставя.
Всяка негова победа е предизвикателство към теб.
Тълпата вижда това, а също и сената.
Със всеки изминат ден от живота му, те стават все по-дръзки.
- Убий го. - Не.
Няма да го преврърна в мъченик.
Чувал съм за...
за един вид морска змия...
която привлича плячката си по много необикновен начин.
Тя ляга на морското дъно все едно, че е ранена.
И тогава враговете и се приближават...
но въпреки това тя продължава да лежи неподвижно.
След това враговете и отхапват късчета от нея...
но тя продължава да не се помръдва.
Значи...
и ние ще лежим неподвижно...
и ще позволим на враговете си да се приближат и да гризат.
Нареди да бъде проследен всеки сенатор.
Цицероне, стари приятелю. Мислех, че повече няма да те видя.
- Мислех, че си мъртъв. - Почти.
- От колко време хората са в Остия? - Цяла зима.
- И как са? - Затлъстели и отегчени.
- Кой ги командва? - Някакъв глупак от Рим.
За колко време могат да бъдат в бойна готовност?
За теб, още утре.
Искам да ми свършиш една работа.
Ела, виж. Ако не си го видял на арената можеш да видиш зрелището тук.
Великанът Максим разгромява нашия император Комод.
Какво да правим? Той не се подчинява на никого.
О, боже!
- Довърши го! Той е победен! - Дайте път! Дайте път!
Господарке? Служих на баща ти при Виндобона.
- Назад! - Господарке?
Служих на баща ти при Виндобона.
Назад!
И служих на Генерал Максим. И все още му служа.
Спри.
Отдръпнете се.
Генералът ти праща вест, че ще се срещне с твоя политик.
За предаността ти, войнико.
Благодаря ти, господарке.
Оставете ни.
Сенатор Гракх.
Генерале.
Надявам, се че моето идване тук днес в достатъчна степен доказва...
че можеш да ми имаш доверие.
- Сенатът е с теб? - Сенатът?
Да. Аз мога да говоря от тяхно име.
Можеш ли да купиш свободата ми и да ме измъкнеш от Рим?
За какво?
Изкарай ме извън градските стени.
Уреди отпочинали коне да ме откарат до Остия.
Моята армия е установена на лагер там.
До здрач на втория ден ще се завърна начело на 5000 души.
Но всички легиони имат нови командири...
предани на Комод.
Нека само моите хора да ме видят жив, и ще видиш на кого са предани те.
Това е лудост.
От сто години Римска армия не е влизала в столицата.
Аз няма да заменя една диктатура с друга!
Времето за половинчати мерки и приказки мина, Сенаторе.
А след славния ти преврат какво?
Ще вземеш 5000-те си войни и ще се оттеглиш?
Ще се оттегля.
Войниците ще останат да ви пазят...
под командването на сената.
Значи...
веднъж след като Рим е твой, ще го дадеш обратно на народа?
Кажи ми, защо?
Защото такава бе последната воля на един умиращ човек.
Аз ще убия Комод.
Съдбата на Рим оставям на вас.
Марк Аврелий ти имаше доверие.
Дъщеря му ти има доверие.
И аз ще ти имам доверие.
Но разполагаме с малко време.
Дай ми два дена...
и ще откупя свободата ти.
А ти--
гледай да оживееш...
защото иначе аз ще загина.
А сега ние трябва да си вървим.
Няма да стане.
Императорът знае твърде много.
А що се отнася до мен...
става опасно.
Ще ти се плати след като се завърна.
Давам ти думата си.
Твоята дума? Ами ако не се завърнеш?
Спомняш ли си какво значи да имаш доверие, Проксимоне?
Доверие?
На кого да имам доверие?
- Аз ще убия Комод. - На мен пък за какво ми трябва това?
Той ме прави богат.
О, аз--
аз зная, че ти си човек думата си, Генерале.
Зная, че ти би умрял за едната чест.
Ти би умрял за Рим.
Ти би умрял за паметта на дедите си.
Аз обаче--
забавлявам хората.
Стража!
Той уби човека, който те освободи.
Преторианци, господарю.
Стой!
Къде беше?
Повиках те.
Моля те, братко.
Какво те тревожи?
Гракх има ли нова любовница?
Не зная.
Мислех, че си се виждала с него.
Той заразява всекиго като тифусна треска.
Заради здравето на цял Рим, на сената трябва да му се пусне кръв.
А и неговата кръв ще се лее.
Много скоро.
Но не тази вечер.
Спомняш ли си какво каза баща ни веднъж?
"Той е сън...
кошмарен сън--
- живота."
Мислиш ли, че това е вярно?
Не зная.
Аз мисля, че е.
Само ти ми остана и единствено с теб мога да го споделя.
Отвори уста.
Знаеш, че те обичам.
И аз те обичам.
Вън! Излизай!
Живо!
Поздравления, Генерале!
Имаш много убедителни приятели.
Брат ми е арестувал Гракх.
По никой начин няма повече да чакаме. Трябва да тръгнем довечера.
Проксимон ще дойде в полунощ и ще те отведе при вратите.
Слугата ти, Цицерон, ще те чака там с конете.
Ти направи всичко това?
Да.
Прекалено голям риск поемаш.
Имам много неща да изкупвам.
Нищо нямаш да изкупваш.
Обичаш сина си. Силна си заради него.
Омръзна ми да бъда силна.
Брат ми мрази целия свят, а най-много теб.
- Защото баща ти избра мен? - Не.
Защото баща ми обичаше теб.
И защото аз те обичах.
Много отдавна.
Много ли бях различна тогава?
Повече се смееше тогава.
През целия си живот съм се чувствала сама...
освен когато бях с теб.
Трябва да вървя.
Да.
На ти! На!
Победих те.
Не е ли късно да си играеш на легионер?
Аз не съм легионер.
- Не си легионер? - Гладиатор съм.
Гладиатор?
Гладиаторите се бият само по време на игри.
Нима не искаш да бъдеш велик Римски войн като Юлий Цезар?
Аз съм Максим, спасителя на Рим!
Спасителя на Рим?
Кой ти каза това?
Къде е Луций?
Той е при императора.
- Тя не можа. - Да, направи го.
Извади я от кошницата...
и я притисна до гръдта си, точно над сърцето.
Тя я ухапа в гръдта?
Да.
Виждаш ли, Луций, понякога дамите от кралско потекло...
се държат много странно и правят много странни неща в името на любовта.
Аз мисля, че това е глупаво.
И аз също.
Сестро, заповядай при нас.
Аз чета на милия Луций.
- И аз също чета. - Да.
Той е много умно малко момченце. Ще стане великолепен император един ден.
Четем за великия Марк Антоний и приключенията му в Египет.
А царицата се самоубила със змия.
А само като ти разкажа какво е станало с нашите прадеди.
Ако си много послушен, утре вечер ще ти разкажа историята на император Клавдий.
Той бе предаден...
от най-близките си...
от собствената си кръв.
Те шушукали из тъмните кьошета...
излизали късно през нощта...
и заговорничели...
и загаворничели.
Но Император Клавдий разбрал, че те кроели нещо.
Той знаел, че те били усърдни малки пчелици.
И една вечер той седнал с една от тях...
и я погледнал...
и казал...
"Кажи ми какви ги вършиш...
усърдна малка пчелице...
или аз ще убия най- близките ти.
Ще гледаш как се къпя в кръвта им."
Но сърцето на императора било сломено.
Малката пчелица го бе наранила...
повече от всеки друг.
И какво мислиш, че станало по-нататък, Луций?
Не зная, Вуйчо.
Малката пчелица всичко му казала.
Отвори, в името на императора!
Проксимоне!
Отваряй портите в името на императора!
Отваряй портите!
Отваряй портите, Проксимоне.
Искаш да загинеш ли, старче?
Ето.
Всичко е готово.
Изглежда, че си спечелил свободата си.
Нима има опасност да станеш добър човек?
- Джуба. - Всички врагове на императора умират!
Отвори портите!
Дърпай!
Живо! Строй се в колона от дясно!
На мен ми трябват само мигове, така че не рискувайте живота си излишно.
Ако не искате да имате нищо общо с това, върнете се в килиите си.
Ще те чакаме тук, Максиме!
- Сила и чест. - Върви.
Сила и чест.
За прицел! Опъни лъковете!
Сенки и прах.
Съжалявам.
Готово.
Ами племенника ми?
Ами майка му?
Нима те трябва да споделят съдбата на любовника и?
Или да проявя милосърдие?
Комод Милосърдния.
Сега Луций ще остане при мен.
А ако майка му...
само ме погледне...
по начин, който не ми се харесва...
той ще загине.
А ако тя реши...
да бъде благородна...
и сама сложи край на живота си...
той ще загине.
А ти...
ти ще ме обичаш...
както аз те обичах.
Ще ме дариш с наследник...
с чиста кръв...
за да могат Комод и потомците му...
да управляват в продължение на хиляда години.
Нима аз не съм милостив?
Викат за теб.
Генералът...
който стана роб.
Робът, който стана гладиатор.
Гладиаторът, който се противопостави на императора.
Изключително интересна история.
А сега хората искат да разберат как тя ще свърши.
Само славна смърт ще ги задоволи.
А какво може да бъде по-славно...
от двубой със самия император на голямата арена.
Ти ще се биеш с мен?
Защо не?
Нима мислиш, че ме е страх?
Мисля, че цял живот те е било страх.
За разлика от Максим Непобедимия, който не знае що е страх?
Някога познавах един човек, който рече:"Смъртта се усмихва на всички нас.
Човек само може да и отвърне с усмивка".
Чудя се.
Дали твоят приятел се усмихна на собствената си смърт?
Ти би трябвало да знаеш.
Той беше твой баща.
Ти обичаше баща ми, зная...
но и аз го обичах.
И това ни прави братя, нима не е така?
Усмихни ми се сега, братко.
Сложете му бронята. Прикрийте му раната.
В кръг!
Квинте, меч.
Дай ми твоя меч.
Меч! Дайте ми меч!
Мечове в ножниците.
Освободи хората ми.
Сенатор Гракх да бъде възстановен на предишния си пост.
Имаше една мечта, на име Рим.
Тя ще се осъществи.
Такава е повелята на Марк Аврелий.
Освободете затворниците! Бегом!
Луций е в безопасност.
Иди при тях.
Ти си у дома.
Нима Рим си струва живота на един достоен човек?
Някога бяхме убедени в това.
Убедете ни отново.
Той беше войник на Рим.
Почетете го.
Кой ще ми помогне да го носим?
Сега вече сме свободни.
Аз ще те видя отново.
Но не още.
Не още.