Не трябва благородната кръв да цапа ръцете ни, нали?
Императорът бе категоричен по този въпрос.
Да,
любимият ви Император.
Поуката е никога да не ставаш по-популярен от шефа.
Освен ако не искаш да го разкараш.
Така ли казах? Колко недипломатично.
Твърде много време прекарвам с тъпия си племенник Рабан.
Нищо ли няма да кажете, драги мой?
Може би трябва да продължим.
Да продължим с какво?
Това е канли, Пайтър!
Вендета!
И ще се насладя на всеки миг.
От поколения родът ми мрази Атреидите.
Те са трън в очите ни, жлъч в храната ни,
нахалните Атреиди, които все се пречкат.
Искам Лето да оцени красотата
на това, което му причиних.
Искам да знае, че аз, барон Владимир Харконен,
съм причината за гибелта на семейството му,
за унищожението на атреидската династия
и за встъпването на власт на династия Харконен.
Зъбът.
Какво каза той?
Зъбът.
Какво каза той, Пайтър?
Зъбът.
Не!
Трябват ли още доказателства каква е божията воля?
Атреиди е мъртъв, Харконен е жив!
Той е мъртъв.
Татко е мъртъв.
-Какво правиш? -Няма да оцелеем на открито.
Трябва да се скрием някъде.
Но харконите дебнат.
Червеи.
Трябва да поемем риска.
От нашите ли е?
Не можем да рискуваме.
Може харконите да идват да довършат започнатото.
Бързо! Приближават харконски патрули.
Завържете коланите.
-Какво е това? -Малко убежище на свободни.
Задава се буря. Ще изчакаме тук, докато премине.
Лиет, трябва да поговорим.
Починете тук.
Как разбра къде да ни намериш?
Д-р Юи изпрати вестоносец.
Каза, че ви водят в пустинята, южно от планинския заслон.
Милорд,
трябва да ви предам това.
Харконските патрули вардят района.
-Открили са топтера. -Нарекоха те Лиет.
Ти си този човек, нали?
Който е винаги в сянка, който може дори да не съществува.
Водачът им.
Предпочитам "предводител", а не "водач".
Предвождаш ги?
До идването на Маади.
Приближават се харконски топтери.
Милорд.
-Идваш ли с нас? -Не.
-Ще те убият. -Мен ли?
Аз съм д-р Кайнс.
Забравихте ли, че служа на Императора?
Ще кажа, че съм ви бил пленник.
Милорд, моля ви.
Трябва да остана при свободните, както обещах на баща ви.
Дръж се.
Не можем да им се изплъзнем.
Пол, бурята. Не можем да влезем в нея.
Нямаме избор.
Никой не е оцелял след такава буря.
Няма да ни последват, освен ако не искат да умрат, нали?
Не трябва да се боя.
Страхът убива разума.
Ще се изправя срещу страха си, той ще премине през мен.
И когато страхът си отиде, няма да има нищо.
Ще остана само аз.
Имa легендa, че в нощтa, когaто Aтреидите зaгубвaт Aрaкис,
в небето нa роднaтa им плaнетa Кaлaдaн избухвa звездa.
Не.
Пак ли кошмари, чичо?
Лошо храносмилане, това е, храната тук не струва.
Нямам търпение да се махна от тази гадна планета.
Какво правиш тук, момче?
Те са мъртви, чичо.
Бенеджезъритската вещица и синът й, мъртви са и двамата.
Открихме убежище на свободни там, където падна топтерът ни.
Били са спасени от онази атреидска змия Дънкан Айдахо.
Екологът Кайнс е бил с тях.
Човекът на Императора.
Убихме Айдахо, заловихме Кайнс.
Видели как вещицата и синът й вкарват топтера в пясъчна буря.
-Видяхте ли труповете? -Със сигурност са мъртви.
Видяхте ли труповете?
Никой не може да оцелее в такава буря, чичо.
Вятърът духа с над 800 километра в час.
Никой не може да оцелее.
Дълго ли съм спала?
Не.
Бурята премина преди малко.
Бил е Юи.
Той ни е предал.
Държали са жена му.
Постави го, Пол.
Сега ти си дукът.
Трябва да се махнем оттук.
Намерих някои неща в отделението над люка:
паракомпас, предпазни очила, влагосъхраняващи костюми.
-Но къде ще отидем? -Ще търсим свободните.
Свободните?
Ще ни трябват,
за да си възвърнем Аракис.
Откъде знаеш накъде да вървим?
На юг.
Там е същинската пустиня.
Разправят, че там има убежища.
Там ще намерим свободните
или ще загинем, търсейки ги.
Добре съм.
От напрежението е. Добре съм.
Моля ви, ваше височество. Сдържайте гнева си.
Мислеше, че няма да разбера ли?
Или че съм твърде глупава, за да открия истината?
Оставете ни сами.
Случилото се на Аракис бе извън властта ми, дъще.
Стара вражда между благородни династии.
Не ме смятай за дете, татко. Не ти ли стига, че ме използва?
Да съм те използвал?
Изпрати ме при дука като знак за подкрепата ти,
направи ме приносител на височайшето ти уважение,
-а си заговорничил зад гърба му. -Тихо, дете.
Или замисълът е бил твой, Фенринг?
Извратеният ти мозък би могъл да измисли нещо подобно.
-Внимавай какво говориш, момиче. -Защо, какво ще направиш?
Ще ме пратиш да умра в пустинята като бедното момче и майка му?
Никой никъде не ги е пращал. Те са избягали.
Въпреки усилията на барона,
той ме увери, че е направил всичко за безопасността им.
И ти си замесен, татко. Сигурна съм.
Или не направи нищо, да го предотвратиш.
Достатъчно!
Ще дойде време, дъще,
когато ще трябва да се отърсиш от тази си наивност
и да научиш какво означава да управляваш империя.
А когато дойде това време, татко,
ти може да се научиш да съжаляваш за това.
Още само няколко километра.
Побързай, нямаме много време.
Слънцето скоро ще грее най-силно.
Тук ще намерим сянка.
Ако са дошли да ни търсят чак тук, ще им е трудно да ни видят.
Колко жалко.
Жалко, че сте се замесили в тази бъркотия, докторе.
Не съм замесен, бароне.
Аз съм служител на Императора, ни повече, ни по-малко.
Значи не сте ги завели вие в тази дупка на свободната паплач?
Айдахо реши така.
-Той минаваше за техен приятел. -Да.
Известно ни е всичко за усилията на Айдахо по заръка на дука.
Глупав, отчаян гамбит.
И къде бяха свободните боклуци, когато той се нуждаеше от тях?
Какво ще кажете на Императора за случилото се тук?
Какво е вашето впечатление?
Пустинята е безпристрастен палач, бароне.
Предполагам, че бенеджезъритската кучка
и изчадието й вече са разбрали това, нали?
Дано си спомни неубедителните си отговори, когато се изправи
пред милата усмивка на смъртта.
Муaдиб.
Рaзкaжи ми зa водaтa нa роднaтa ти плaнетa, Муaдиб.
Нa Кaлaдaн упрaвлявaхме по въздух и море, Пол.
Но тук, нa Aрaкис, се нуждaем от пустиннa силa.
-Викa те. -Кaжи ми зa водaтa.
Кaжи ми зa водaтa нa роднaтa ти плaнетa, Муaдиб.
Скоро ще падне нощта. Тогава продължаваме.
Успя ли да си починеш?
Да.
-Как се чувстваш? -По-добре.
Ще се опитам да се движа по-бързо тази нощ.
Как е сестра ми?
Отново се появиха сънища.
Видения.
Дори и когато съм буден.
Видях я, майко, в утробата ти.
Дори и баща ти не знаеше.
Защо?
Не остана време.
Какво си направила с мен?
-Дадох ти живот. -Аз съм урод.
-Не, не си урод. -Тогава какво съм?
Тази планета ме променя.
От подправката е.
Тя е във въздуха, който дишаме, в храната, която ядем.
Не мога да я избегна.
Изпий всичко.
Тялото е най-доброто място да запазиш водата.
Влагосъхраняващият костюм ще свърши останалото.
Ако вървим по тази дюна, ще стигнем по-бързо при планините.
Това разумно ли е?
Това е най-прекият път.
Добре ли си?
Да.
Дръж се.
Това не трябваше да става.
Подходих неразумно към тези дюни.
Изгубихме паракомпаса.
Чуваш ли нещо?
Червей!
Сигурно е чул шума на пясъка. Бягай! Просто бягай!
-Не го виждам! -Не спирай!
Кречетало?
Някой го повика обратно.
Усещаш ли миризмата? Мирише на канела.
Подправката.
Навсякъде.
Когато дойде червеят.
За да оцелеят тези растения, трябва да е имало хора.
Свободни.
Трябва да ги открием.
Повечето натрапници съжаляват като открият свободните.
Не тичайте, натрапници. Няма къде да избягате.
Аз те познавам.
Ти си Стилгар,
свободният, който дойде при баща ми с Дънкан Айдахо.
Доста лош преход направихте, след като се разбихте.
Повикахте червей.
Следили сте ни?
-През цялото време? -Не ви видяхме.
-Не се и очакваше. -Губим си времето, Стил.
-Лиет поръча да търсим момчето. -Откъде си сигурен, че е то.
-Да им вземем водата и толкоз. -Млъкни, Джеймис.
Както виждате, трябва да разреша един проблем.
Хората ми са предпазливи и практични.
Добри качества в пустинята.
Гледа всячески да избегне нещастие.
Единствената полза от вас сега е водата в телата ви.
Знаеш закона, Стил.
Да.
Законът.
Кaжи им дa не преследвaт синa ми.
Кaжи им.
Стига! Оставете момчето!
Чувате ли ме?
Така ли посрещате приятелите на Лиет?
Така ли?
Като водач на племето
предлагам убежище на Чудатата и сина й.
Никой свободен няма да ви стори зло, докато сте под моя закрила.
Колко дълго ще трае тя?
Не ставай глупава, жено.
Вие сте бегълци от харконите.
Не ставайте бегълци и от нас.
Милостиви боже!
Чувал съм за чудатото им учение.
Какво би направил един мъж с негова помощ.
Несъмнено има на какво да се научим един друг.
Слез, момче! Майка ти ни показа силата си.
Няма да мръдне без да му кажа.
Дисциплина. Браво.
Той е тук!
Нищо му няма.
Слизаме.
Оставете ме на мира.
Доста шумно се изкатери.
Има много да учи.
-Стилгар. -Можеш ли да вървиш, Джеймис?
Само ме изненада.
-Разбира се, че мога. -Добре.
Сега с нас имаме двама необучени.
В строй с флангове.
Трябва да стигнем при Пещерата на хребета преди пладне.
Чани, ти отговаряш за него.
Казвам се Пол.
Ще е така, докато не ти дадем ново име.
Следвай ме. Прави каквото правя аз.
Отвъд има дом,
убежището Табар.
Утре ще пристигнем.
Утре ли?
Намираме се на стотици километри.
Преходът ще е труден.
Слънцето скоро ще се вдигне.
Понякога има и патрули. Не трябва да ни виждат.
Като ни дадете костюмите си, ще възстановим от водата ви.
Ето храна.
Подправка.
Нямаме от градските вкусотии, с които сте свикнали.
Няма нищо.
Това е тя, нали? Момичето от сънищата ти.
Познавам по погледа ти.
Не знам какво означава това.
Внимавай, Пол.
Ние сме чужди за тези хора, както и те за нас.
Трябва да внимаваме в думите и постъпките си.
Да виждаме бъдещето и да правим планове за осъществяването му.
Тези хора са суеверни.
За да оцелеем, трябва да се впишем в легендите им.
Аз съм владетелят на пясъка. Аз съм пустинна рожба.
Пустинна рожба.
Още не е готово!
Има още работа!
Кашата за приготвяне на подправката.
Аз съм пустинна рож...
Взрив при подправката.
Някъде на изток.
Находището изглежда голямо.
Да изпратим събирачи, преди харконските пирати да дойдат.
Събирате подправка?
За да подкупим Звездната гилдия.
Такава е волята на Лиет.
Плащаме им да не пращат шпионски спътници в небето ни,
та никой да не разбере какво правим тук.
Ще се научиш.
Амтал!
Предизвиквам амтал.
Джеймис.
Какво значи това?
Такава е реакцията му срещу случилото се през оная нощ.
Това бе нещастен случай.
Той ме надви, защото използва магия в басейна Туоно.
Амтал! Това е мое право!
Не трябва да се намесваме. Джеймис го предизвика.
Впускаш се в начинание, за което ще съжаляваш.
-Стилгар. -Дръпни се.
Aко знaеш кaкво е добро зa теб, ще нaмериш достоен нaчин,
дa се спрaвиш с положението.
Тишина!
Призовавам за тишина. Тя се опитва да ми направи магия.
Опиташ ли пак, ще знаем, че е заради магията ти.
Вече няма да мога да защитавам теб и момчето ти.
Ела. Не можеш да го предотвратиш.
Пясъчен нож, ритуалното ни оръжие.
Използвай го добре.
Дано острието ти се нащърби и натроши.
Ще умия този нож в кръвта ти.
Но първо трябва да стигнеш до кръвта ми.
-Предаваш ли се? -Да се предавам?
Не може да се предаде. Битката е до смърт, момче!
-Той никога не е убивал. -Какво?
Значи е време да се научи.
Довърши го. Не си играй с него.
Той победи Джеймис.
Това не трябваше да става.
Такъв е обичаят.
Вашият обичай. Да се убивате един друг.
Никой не признава водачеството без изпитанието на боя.
При нас съществува легенда,
че ще дойде глас от друг свят.
Маади.
Той ще държи ключа към бъдещето ни.
Вярва се, че майка му ще е бенеджезъритка.
Саядина.
Приятел на Господ.
Носят се слухове за теб и сина ти.
От града. Лиет.
Надявате се, че аз съм избраницата. Че Пол е той?
Надявам се
и се боя.
Ако е истина, един ден синът ти ще трябва да ме предизвика
на двубой за водачеството на племето.
Готови сме за хуануи. Време е.
Такъв е обичаят.
От водата се заражда живот.
Плътта принадлежи на човека,
но водата му принадлежи на племето.
Аз бях приятел на Джеймис.
Когато изтребителят ни нападна
при Дупка в скалата,
Джеймис ме издърпа и спаси.
Аз бях приятел на Джеймис.
Той ме научи,
че когато убиваш,
заплащаш за това.
Той проля сълзи.
Той отдаде вода за мъртвия.
Джеймис носеше 33 литра от водата на племето.
Премерена и претеглена.
Водата от двубоя принадлежи на победителя.
Тъй като се биете без влагосъхраняващи костюми,
можеш да възстановиш водата, която си изгубил в боя.
Съхрани я за племето, не я пропилявай,
бъди щедър с нея в тежки времена.
Предай я за благото на племето, когато дойде твоят час.
Сега трябва да се даде име, Стил.
Време е.
Как да те наричаме, млади Атреиди?
С какво име искаш да те знаят свободните?
Как наричате онази малка мишка?
От пустинята. Дето скача.
Муадиб.
Това ли име желаеш?
Да.
Муадиб.
Тя оцелява с мъдрост в пустинята.
Крие се от слънцето. Движи се нощем.
Наричаме я "учител на момчетата".
Муадиб.
Хубав избор.
Отсега нататък ще те наричаме Муадиб.
Чакайте сигнала ми. После правете, каквото правя аз.
Животът ви зависи от това.
Там.
Пригответе се.
Какво е това?
Този, който ще дойде. Маади.
Събирачът, който Стилгар изпрати до находището.
Дай й малко време, Муадиб.
Лиет е мъртъв.
-Открихме го при находището. -Доктор Кайнс е мъртъв?
Харконско предателство.
Толкова обичаше баща си.
Трябва нов влагосъхранител.
Кажи ми за водата на родната ти планета, Муадиб.
Там има реки.
Велики течащи вени с вода.
От планинските снегове
към толкова широки езера, че другият бряг не се вижда.
Океани с вода.
Домът ни бе на брега.
Мощните вълни се хвърляха срещу скалите.
Те ме приспиваха.
Баща ми имаше мечта, Муадиб.
Мечтаеше един ден
да променим тази земя,
да я направим като твоята родина.
Вятърен капан.
Тази сутрин има много влага.
Баща ми почива в мир.
Муадиб.
Има хиляди такива заслони.
Само неколцина ги знаят всичките.
Познавам това място.
-Никой иноземец не го е виждал. -Аз съм го виждал.
В сънищата си.
С тази вода ще променим облика на Аракис.
Както ни учеше татко,
ще дойде глас от друг свят.
Маади.
Ще превърнем Аракис в рай.
И на никого повече не ще му липсва вода.
Ела.
Викали сте ме, ваше височество.
-Имам важна задача за теб, Фара. -Тук съм да ви служа, милейди.
Изпращам те на харконската планета Гиади Прайм.
Искам да се внедриш в семейството на дебелия барон.
Племенникът му Фейд, този самовлюбен глупак,
трябва да се поддаде на изкусния ти чар.
И как искате да го използвам?
Искам да знам какво се случи, когато дук Лето бе убит.
Искам да знам как е било планирано,
кой е бил замесен
и кои са били съюзниците на Харконен.
Ще се постарая.
Не се и съмнявам.
Точно както каза, Стил.
Харконската алчност е най-сигурният фар във вселената.
-Рaзузнaвaчи, потегляйте. -Отпрaвете се към жилaтa.
Някой чу ли нещо?
Дори не се наложи да повредим топтера.
Хората ще го закарат в пещерите ни в Байт.
Това бе последното съобщение.
Никакъв сигнал за тревога или останки, като отидохме там.
Това е третият топтер за този месец.
Оказа се фалшива жилка.
-Било е примамка. -Свободната паплач!
Хванахме ги снощи в село до предпазната стена,
пустинни симпатизанти.
Милост, господарю.
Ние сме бегълци.
-Нуждаем се от храна. -Лъжец!
Шпиони! Това сте вие!
Шпиони на свободната паплач!
Свободната паплач, която напада складовете ми с подправка.
-Която руши машините ми! -Не, бедни сме. Нямаме оръжие.
Този се опита да изхвърли това, когато го заловихме.
Отнеси вест на сганта на пустинята!
Кажи им какво си видял тук!
Кажи им какво ги очаква!
Маади!
Остави я, Фейд, и ела тук. Искам да видиш това.
Последното любовно писмо от брат ти.
Мaaди!
Явно му доставя удоволствие.
Апетитът за убийства на този идиот винаги ме е изумявал.
Като реши да свърши, няма да е останал жив поданик.
Развесели се, хубавецо.
Оставям го да ги малтретира и тероризира до твоето отиване,
красиви Фейд, когато ще ги спасиш от звяра Рабан.
Те ще са готови за теб, прекрасно момче.
Спасителят Фейд.
Ще настъпи всенародно ликуване.
Можеш да им дадеш главата на брат си като дар, ако искаш.
А след това ще ги стиснеш в желязна хватка,
та богатствата ни да се увеличат с печалба от подправка.
Никой не признава водачеството
без изпитанието на боя.
Такъв е обичаят.
Предизвикай го!
Какво виждаш,
Муадиб,
когато не оставаш тук?
Къде отиваш?
На много места, Стил.
Много пътища.
Много решения.
Тези решения
добри ли са или лоши?
Понякога е трудно да се определи.
Те са или добри решения, или лоши решения.
Никога ли не се боиш, Стил?
От бури?
От бъдещето.
Бъдещето, Муадиб, е това, което е.
Те са като духове! Навсякъде са!
Необходима е незабавна евакуация! Те прииждат!
Необходима е незабавна евакуация!
Готови сме, Муадиб.
Муадиб, време е. Трябва да побързаме.
Той чака, Пресвета майко.
-Кой още знае, че той е тук? -Никой.
Даде да се разбере, че трябва да извикаме теб и никой друг.
Другите вещици да напуснат.
Както наредите.
Това посещение е неблагоразумно и неочаквано.
Да се надяваме да не възбуди любопитството на Императора.
Подозренията на Императора лесно се укротяват
от зависимостта му от услугите ни.
Както любезно ни напомнихте.
Навигаторите са загрижени.
-Загрижени? -Притесняват се за бъдещето.
На хоризонта се задава проблем.
Какъв проблем?
Разтревожени са от една връзка, която не могат да проследят,
пресичане на събития,
сбор от безброй деликатни решения, отвъд които има път,
който те не виждат.
И къде е тази връзка?
На планетата Аракис.
Сега Аракис е под контрола на рода Харконен.
Атреидите са мъртви.
Не става въпрос за враждите между благородните родове.
Усещаме намеса от по-висша степен.
Една грешна стъпка може да се окаже фатална.
Значи има разбирателство помежду ни.
Напълно.
Ще направим, каквото можем.
Мислех,
почувствах нещо.
Подправката трябва да се доставя.
Равновесието на силите трябва да се поддържа.
Саядина?
Будна съм, Чани.
Няма ли вест, не е ли пратен някой?
Не. Нападенията са в басейна на Хага.
Няма да рискуват свръзка, докато не влязат в същинската пустиня.
-Простете, саядина. -Има ли нещо друго?
Не.
Кожата ви.
Кожата ми?
Чували сме истории за иноземци,
такива, които пристигат от водни планети.
Кожата им е влажна като мляко.
-Кожата на Муадиб е такава. -Пол?
Муадиб е още момче.
Искам да кажа, че още излъчва младост.
Да.
Ще се моля да се върне жив и здрав.
И двете ще се молим, Чани.
Контрабандистите дават дяла ни от подправката на Гилдията.
Императорът няма да разбере.
Подкупите са опасно нещо, Стил. Имат обичай да се увеличават.
Безопасният обичай е постепенният, Муадиб.
Подкупите пазят небето ни чисто. Подкупите ни купуват време.
Какво има, Муадиб?
Стори ми се, че видях познат.
Ще ги повикам. Кажи им да задържат контрабандистите.
Не, Стил.
Пусни ги.
Вероятно съм сгрешил.
Гърни.
Търпението на баща ми се изчерпва.
Размириците на Аракис трудно се управляват,
а и времето ни изтича.
Искам да ми уредиш пътуване до Гиади Прайм.
Милейди?
Племенникът на барона празнува рождения си ден.
Императорът трябва да има представител, не е ли така?
Сега съм в настроение за забавления.
Пък и е време да се отърся от тази си наивност.
Тя не може да замине!
Няма да оставя това упорито, нахално дете само във Вавилон.
Господи, та това ще е катастрофа.
Най-голямата принцеса, уплетена от такива като Харконен
и ужасните му изчадия.
Да, истинска катастрофа.
Но и съблазнителят може да бъде съблазнен.
Като знаем за машинациите на барона, ще сме готови за финала.
Агентите ни на Гиади Прайм имат ограничен достъп.
Дъщеря ви, от друга страна,
прояви големи умения при събирането на информация.
Внимателно насочвана, мисля, че ще се окаже много полезна
за пореден път.
Чули сте гласовете от убежищата си.
Те казват, че Маади е тук.
Но вие,
водачите сте предпазливи. Противопоставяте се.
Но аз ви предлагам бъдещето.
Бъдещето, както го виждаше Лиет.
-Откъде знаеш какво е видял? -Защото и аз го видях.
Тук.
И тук.
Щом освободим Аракис от харконското зло,
ще постигнем мечтата му.
Обещавам ви.
Аракис ще се превърне в мечтания от Лиет рай.
Никога няма да отървеш Аракис с партизански набези, момче.
Необходима е повсеместна война.
Затова ви моля за стотици от най-добрите си млади мъже.
Искам да ги обуча в чудатото учение,
за да се върнат при вас и да обучат други стотици.
Новите стотици ще обучат други стотици.
Така стотиците стават хиляди!
Федайкини.
Силите, които ще съперничат на омразните сардукари.
Сила, която ще ужаси и самия Император!
Баща ми веднъж ми каза,
че тук на Аракис
е нужна пустинна сила, за да се управлява.
Вие сте пустинната сила
и нищо не може да ви спре,
ако повярвате.
Значи ти си тази.
Джесика Чудатата, Преподобната майка Рамало.
Мейпс каза, че си красива.
Каза още, че й е жал за теб.
Не ми трябва ничие съжаление.
Ще видим.
В убежищата много се говори за теб.
Чувам хората да говорят за Маади.
Чувам ги как викат името Муадиб.
Той е водач по рождение, като баща си.
Мъжете се възхищават на смелостта му.
Смелостта няма да е достатъчна, за да оцелее в идните дни.
Момчето
знае ли какво точно става тук?
Осъзнава го.
Доста добре се възползвахте от легендите ни.
Трябваше да оцелеем.
Може и да стане така
до известно време.
Но помни: тази легенда, която ви защитава,
може и да ви унищожи.
-Как се чувстваш? -Добре.
Понякога уморена.
Здрава.
Бързо наедрявам.
Видях жената, която наричат Преподобна майка.
Да. Пристигна от южното убежище.
-Защо? -Да се срещне с мен.
Да се срещне с теб.
Тя е от Бене Джезърит.
Една от мисионерките.
Удобно.
Стилгар казва, че много си напреднал.
Той е по-суров, отколкото Хауат някога е бил.
Забелязах, че Чани много се радва да те види.
Защо не се омъжи за него, майко?
Защото го обичах.
Докато баща ти бе свободен,
великите родове таяха надежди да се съюзят с него чрез брак.
И двамата знаехме какво означава това.
-Не се заблуждавахме. -Ти щеше да го допуснеш.
Щях да го насърча.
Политика.
Да.
Политика.
Докато бях отдаден на размисъл,
сънувах тази градина.
Само че тя не беше тук, бе на друго място.
Аз бях ли там?
Да.
Имаше и деца,
играеха, бяха много щастливи.
Чудесен сън.
Възможно ли е да обичаш някого толкова силно,
че да си готов да се откажеш от него?
Мисля,
че понякога е необходимо да споделиш любимия си
с неща, по-важни и от двама ви.
Всичко е свързано, едно нещо с друго.
Живите и мъртвите, съществата и предметите.
Система.
Всяка част в услуга на цялото.
Помириши въздуха, Муадиб.
Канела.
Под нас е кашата за извличане на подправка.
На около трийсетина метра, но е узряла.
Създателят отдавна е напуснал гнездото й.
Децата й са се събрали заедно, за да оцелеят.
Пораснали са. Но сега губят вода.
Тя ще се смеси с останките им.
Ако се е събрало достатъчно количество,
с огромна сила ще се надигне гигантски мехур от пяна.
Изригване на подправка.
Разменя място с пясъците отгоре.
Слънцето и горещината ще я изсушат
и скоро...
-Подправката. -Съкровището на вселената.
Червеят
е подправката.
Сега вече знаеш.
Много от малките създатели ще умрат при избухването.
Другите ще отплуват и ще станат Шай-халуд, Великия червей.
Можем да хванем няколко.
Задържаме ги заради Водата на живота.
Засега това е достатъчно.
Когaто религия и политикa пътувaт ръкa зa ръкa,
се издигa вихър.
Ти си Куизaц Хaдерaх, момче.
Този, който може дa е нa много местa едновременно.
Ти си този вихър.
Вече е нощ, Муадиб.
Време е да се върнеш в убежището.
Имаше сън.