- По-бързо, МакКвак, по-бързо! По-бързо! - Намали, МакКвак!
Това ли си научил в пилотското училище, а?
- Пилотското училище? - Никога ли не си взимал летателни уроци?
- Не съм, но съм завършил курса за извънредни ситуации. - Сега ли ми го казваш.
- По-бързо! - Жестоко.
Хиляди патета, вижте там. Гледай там!
Нали копаят от доста време копаят, чичо Скрудж! Откриха ли вече нещо?
Надявам се, да.
Търсят съкровището на Коли Баба и неговите 40 разбойника?
Доста време е минало от тогава, не знам дали ще успеят.
Пригответе се за кацане.
Заемете правилна позиция на седалките си.
Ти по-добре накарай самолета да заеме правилна позиция.
Моля останете по местата си до окончателното спиране на самолета.
Колесниците са спуснати.
МакКвак, виж какво направи с тези антични руини.
Е, можеше да е по-зле. Можеше да е нещо ново.
Насам, мистър МакДък.
Точно както предполагах. Тук е гравиран образът на Коли Баба.
Това спокойно би могъл да бъде сандъкът със съкровището на най-големия разбойник на всички времена.
Я да видим.
Дрехи ли е крал?
Само дрипи.
След толкова години търсене попаднах на мръсното бельо на Коли Баба.
Но кутийката е много хубава, чичо Скрудж.
А-а-а, има нещо в този джоб.
Това е печатът на Коли Баба.
Карта.
Може пък цялото това копане да не е било на вятъра.
Ключалката бил непокътнат, а вътре имал карта начертан от сам Коли Баба.
Най-накрая, след толкова векове, лампата отново ще бъде моя.
Да!
Вие стане по-силен от... от локомотив, по-бърз от Спийди Гонзалес.
Ще може прескочи най-висок сграда в голям град.
А ти най-накрая ще бъдеш възнаграден за своята... колеблива служба.
Какво? Наистина? Мой собствен планина от злато?
Да. А сега ми я дай.
- Да... Нея? Какво? - Картата. Дай ми картата.
Карта? Точно онзи карта? Точно сега?
Не си ли я откраднал?
Много хора, Мърлок. Дижон бил сам. Виж какво откраднал.
Няколко квитанция, джобен часовник, безопасен игла,
и хвала на Аллах, два билета за фестивал във Фитиджис, за теб, господарю.
Може би безопасен игла?
Видя ли поне накъде води картата?
О, да, господар, да. Към център на пустиня.
- Къде слънце може изпържи тебе като шиш-кебап. - Но аз претърсих всеки милиметър.
А защо да не оставя този път Скрудж да свърши мръсната работа?!
Много хитър ход, господар. Остави го свари мозък на слънце.
А ти ще го придружиш като негов... водач.
Но аз има толкоз нежен кожа. А мой мозък завира толкоз лесно.
Но на кой му трябва мозък, когато водач?
Леле, мистър МакДи. Пътуването със самолета не беше толкова завъртяно.
Според картата на пирамидата на Коли Баба, трябва да е тук някъде...
в подножието на тези скали.
- Нищо не виждам, чичо Скрудж. - Дори миражи няма.
Може би сме взели грешната посока при последната дюна.
МакКвак, не можеш ли да караш поне камила без да катастрофираш?
Не е моя вината. Камилата сама падна.
Сигурно се е спънала в тоя скапан камък.
- Ох! Кракът ми. - Прилича на малка пирамидка.
Хиляди патета. По-голяма е отколкото изглежда.
- Какво ли има вътре. - Има само един начин да разберем.
Почвай да копаеш.
Ако правилно разчитам йероглифите, ние току-що открихме входа.
Вижте това.
Добре. Да вървим.
- Първо аз. - Не! Аз! - След вас.
Но камили бъдат самотни.
- Дали ще има и мумии? - Тъкмо сетил се, мама чака Дижон за обяд.
Внимавайте!
Стой до мен Уеби. Кой знае какви опасности ни очакват.
На мен ми изглежда безопасно.
- Иха! - Видяхте ли това?!
Този капан е бил поставен от Коли Баба.
Какво пише в наръчника на младия паток за капаните?
Пише, че са много опасни. Не са за игра.
- И като си говорим за игри... - А вижте има още един.
- Леле, това щяло заболи. - Я по-добре върви пред нас и осветявай пътя, водач.
Давай напред, Дижон.
Поиграем на дръж факла, а?
Внимавай!
Да не се страхува.
Дижон надхитри капан.
Какво казал?
Има доктор в тоз пирамида?
Пази се идва.
- Точно попадение! - Съкровището!
- Виж тоз дребосъци.
Дижон!
Колко злато.
Коли Баба, ах ти дърт пес такъв. Открих те най-после.
Гледа тук.
- Намерих си камъче. - Цял куп са.
- Пари, рубини, диаманти. - Лампа!
- Аз ще те хвана.
Чичо Скрудж.
- Добре охранени скорпиончета. - Не се безпокойте. Тук сме на сигурно място.
- Дижон! - Какво? Как... Не докоснал нищо.
Аз невинен като бебе в кошче.
- Донеси чувалите. - Какъв чувал?
Ааа, чувал... Какво кажеш Скрудж, сър, веднага прави за теб.
Къде ще държим цялото това съкровище, чичо Скрудж?
Аз няма да го задържа цялото, Луй, повечето от тези ценни исторически паметници ще отидат в музея.
- Това не ми звучи, като чичо Скрудж. - Така ще ми намалеят данъците на половина.
Е, това е вече той.
Вижте, вижте. Чайниче.
А, просто употребявана газова лампа. Едва ли си струва да я вземаме.
Може ли аз да я взема, чичо Скрудж? Ще си я сложа в сервизчето.
- Ами... - И тия ценни, те са хубави.
Ето, миличко. И после да не кажеш, че чичо Скрудж не ти е дал нищо.
О, благодаря.
- Това беше последното. - Мислиш ли че ще се справиш МакКвак?
Няма проблеми.
Не изпускай него.
- Благодаря ти, Дижон. - Аз ще се оправи.
Помощ!
Позволи на мен.
- Хей, кой беше тоя? - Поредния екскурзовод.
- Нека ви... осветя пътя. - Тая работа ми намирисва.
- Чичо Скрудж! Чичо Скрудж! - Побързай!
Нещастници такива! Прекарах половината си живот в търсене на това съкровище.
Глупак. Жалко, че няма да доживееш да оцениш истинската стойност на това, което си намерил.
Сбогом.
Знаех си, че беше прекалено лесно, за да бъде истина.
Какво ще правим?
- Режете въжетата. - По-бързо, Луй.
Махай се!
Всички под черупката.
Ходом марш!
Кръгом!
Ако не престанеш да катастрофираш ще останеш на сухо.
Хей, чувате ли нещо?
По-бързо, обърнете черупката ще я използваме като лодка.
Хайде.
Побързай, чичо Скрудж, побързай.
Хайде.
Тук била, господарю, аз видял. Сигурен съм, че тук била. Много сигурен!
Е? Къде е?
- Нищо не разбира. Тя трябва тук. Трябва! - У теб е, нали?
- Къде е лампата? - Сигурно тях, сигурно.
Този мръсен крадци. А такъв сладък дечица.
Накъде отива свят, Мърлок?
Позволил си им да я свият под носа ти?! Некадърник!
Не безпокой се, Мърлок. Аз намери тях. Аз насреща. О, да!
Само почака и види. Само почака.
Искал каже: няма нужда чака, Дижон се оправи. О, мама Аллах!
Мисля че се сещам накъде отива реката.
- А аз пък мисля, че не се сещаш. - Леле загазихме.
Или водата се покачва или таванът се снижава.
Ех, каква разходка.
Нямам нищо против още едно кръгче. Сега поне знам къде е изходът.
Е, поне всички сме добре.
Говори от свое име. Аз току-що изпуснах съкровището на века.
Ето, чичо Скрудж. Ще ти я върна, ако ще се почувстваш по-добре.
Благодаря ти, миличко. Трябваха ми 40 години, за да открия това съкровище...
ще си го върна, дори това да ми отнеме още 40.
Ей?
Мърлок?
Скрудж?
Къде останали всички?
- Изчезнали са. - Как?
С лампата, глупако.
Ще ми помогнеш да си я върна,
иначе ще ти се иска да си в щипките на тези приятелчета, вместо в моите ръце.
- Дъкбург Дейли Нюз на първа линия, сър. - Какво искат?
Вероятно да попитат какво е станало със съкровището, сър.
Не ви е работа!
Всеки път, когато забравя за съкровището, журналистите ми припомнят за него.
- Е, аз имам и няколко добри новини. - Какво е това?
Най-после получихте покана за бала на археологическото общество.
Сега пък тия дърти мърморковци.
Всяка година им казвам, че ще намеря съкровището.
И всяка година се връщам с празни ръце.
Но то беше поне замалко у вас.
- Всеки ли трябва да ми го напомня? - Съжалявам.
Не мога да работя днес, Мис Федърби. Отивам си вкъщи.
- Но обядът ви? - Продайте го!
- Ето ти почистващата паста, Уебигейл. - Благодаря, бабо.
Веднага щом си изчистя чайничето ще можем да пием чай с всички мои кукли.
- Каква скука. - Извинете, мадам.
Но ми се налага да взема мистър МакДък от офиса.
Изглежда пак е имал лош ден.
- О, боже. - Какво ще кажете да поиграем днес навън?
- Хей. - Какво?
То подскочи.
- Видяхте ли? - Хиляди патета!
Но вътре няма нищо.
Това да не е някоя японска подскачаща лампа?
Чудо на чудесата!
Аз съм отново свободен.
- Това е дух нали? - Не прилича на Снежанка.
Какво...?
Кои сте вие? Къде е Коли Баба? Рим падна ли?
Само почиствахме лампата. Съжаляваме, ако сме направили нещо лошо.
О, моите нови господари. Ще съм ви благодарен навеки.
Най-после достатъчно място за разкършване.
След векове вътре.
Ей, жестока казвам. Мога ли да поразгледам?
Ууу, студен шкаф за храна. И пилетата ли държите там?
- Не, не, не, не ми казвайте. С това се гонят мухи? - Разбиват се яйца.
А, разбирам. Назад! Назад, подли яйца. Назад преди да съм ви разбил.
О, то е живо!
Върни се!
- Къде отиде? - Невероятно?
Цар Мидас се преместил в Лас Вегас.
- Какво правиш там? - Опитвам се да схвана 20тия век.
Прочел си цялата енциклопедия?
Да...
Какво е това? Топка? Въртяща се топка? Въртележка?
Не, това е земното кълбо.
Я не се занасяй с мене.
Значи земята не е плоска? Аз май съм изпуснал тази част.
Леле, тоя наистина е бил доста време в лампата.
- Трябва да си направя някои справки. - Чакай.
- А нашите желания? - Желания?
- Приличам ли ви на баница с късмети? - Не на нас тия.
- Духът трябва да изпълнява желания. - Да, по три на всеки господар.
- Жалко. Никой не забравя за тая част. - И как става това?
- Как става? - Добре, добре!
Първо хващаш лампата. После казваш "искам."
- Да? - И си пожелаваш нещо.
Само това ли? Иха. Това се пуска по-лесно и от телевизор.
Знам кое ми е първото желание. Искам да имам милион желания.
Я се стегни.
Можем да си пожелаем мир и щастие за целия свят.
- Ей, става въпрос за желания, не за чудеса. - Ами ако си поискам домашно животинче?
- Това става. - Знам какво съм искала винаги.
Искам да си имам слонче.
О, не! Не! Моля те не.
- Видя ли какво направи. - Че кое й е лошото? Много е сладка.
И голяма. Големите неща винаги докарват големи неприятности. Колкото са по-големи толкова по-големи са неприятностите.
Знаеш ли, той е прав. Как ще обясним на чичо Скрудж какво прави този слон тук.
На никого няма да може да обясните. Всички ще хукнат към лампата.
И ще искат. И ще трябва да си остана в лампата още 1000 години.
Да, бе. Не помислихме за това.
За това, моля ви. Моля ви, по-малки желания.
- Това е мисис Клювия. - По-бързо. Скрийте слона.
Да де, а къде?
Велики Аллах. Пак я загазих.
Тревога.
Слон! Голям! Побързайте!
Спри! Спри, моля те!
Хайде, ти си пожелай слона да изчезне.
Няма да си хабя желанията. Ти го пожелай.
- Друг път. - Някой да направи нещо!
По-добре. Искам глупавото желание на Уеби да изчезне.
Да се махаме преди някой да е видял духа.
Тук, мистър МакДък.
А, няма го.
Мисис Клювия, това опит да поискате отпуск ли беше?
Тук беше. Кълна се. Слон с голяма розова панделка.
Мислите, че съм луда, нали?
Може би не.
- Мисля, че ни видя. - Бързо. Влизай в лампата.
Не, не в лампата. Моля ви.
По-добре в кучешка колибка, в лудница, в палачинка.
- Но не и в лампата. - Влизай тук.
Добър ден, чичо Скрудж.
Така няма да ме размекнете. Какъв номер сте погодили на мисис Клювия?
- Кой, ние ли? - Номера?
- Никога. - Не и ние, чичо Скрудж.
Тогава какво става тук?
- А, нищо особено.
Какво беше това?
- Шума в килера ли? - Ние не го чухме.
Ей дядка. Дай един петак. Стегни се, свести се, подстрижи се.
- Кой е тоя? - Дух... А... Джин.
Джин. Казва се Джин.
- От скоро ли си тук? - Нещо такова. Мяркам се от дъжд на вятър.
Той ни дойде на гости. Само за днес.
За цял ден ли? С преспиване?
- Да. Може ли? - Моля те. Моля.
Бяхме добри патета днес.
- Патета отличници. - Аз също.
Добре. Но не искам никакви бели. И никакви лудории.
- Какво друго да си пожелаем? - Не знам. Може би една малка моторница.
Да, бе. А може би и океан?
- Големичко желание, а? - Давайте по-скромно.
Сетих се. Искам най-големия в света сладолед "неделя".
Но не прекалено голям.
Сладолед "неделя", направо от небето.
Трябваше да се съобразя с вятъра.
- Умирам от глад. - Защото е време за вечеря.
А чичо Скрудж ще се чуди защо не сме гладни.
Да вървим, а.
Нееее.
Божичко. Няма и помен от тях. Да се обадя ли в полицията?
Само ми кажете щом тия нехранимайковци се върнат.
Ще ги накажа за цял месец.
Никакви видео игри, никаква телевизия и никакви приятели...
...с преспиване.
Деца, мисля че чичо ви иска да ви каже нещо.
Ей. Добре, че се прибрахте.
Да ви донеса ли нещо? Мляко, бисквитки, сладолед?
- Не, благодаря, чичо Скрудж. Но сме сити. - И ми се спи.
Тогава, бързо в леглата. И приятни сънища, дребосъчетата ми.
Лека нощ, чичо Скрудж.
- Лека нощ. - Сладки сънища.
Така им се падаше, сър.
Значи това било да си истинско момче.
- Винаги съм си мечтал за това. - Колко желания ни останаха?
- Моето последно желание. И това на Уеби. - Трябва да е нещо много специално.
Това е той! Мърлок.
Скрийте ме! Изгонете го!
Но това е просто един бухал.
- Бухал ли? - Да, той идва тук всяка вечер.
Мислех си, че е най-лошият ми господар, този от когото Коли Баба открадна лампата.
- Твоя господар е бил птица? - Птица, мечка, вълк. Той можеше да се превърне във всичко.
- Той е зъл магьосник. - Не може да е все още жив.
- Трябва да е на векове. - По-стар дови от чичо Скрудж.
Да, но първото му желание беше да живее вечно.
Бивало си го е в желанията.
Не.
Напротив. Не знаете какви ужасни неща ме караше да правя. Не искам да си спомням.
Какви?
Нали сте чували за Атлантида?
Беше ужасен курорт, докато веднъж Мърлок не можа да се вреди там за почивка.
Така си и потъна. А Помпей.
Издуха цялата си лава, докато Мърлок си духаше носа.
Но защо се страхуваш? Нали си му изпълнил трите желания.
Проблемът е в това, че той има право на неограничен брой желания, защото притежава вълшебния талисман.
От там идва цялата му сила.
И когато го сложи върху лампата, може да си пожелава колкото си иска.
Сега разбирате ли защо съм малко притеснен?
- А защо ние да не си пожелаем талисмана? - Само това желание не мога да изпълня.
Трябва да се оправяте сами. Успех.
Няма защо да се тревожиш за този лош, стар господар.
Той дори не подозира, че си с нас. И ние няма да те пуснем никъде.
Тук е, Мърлок. Пусни където искаш. Не, не там.
Това по-лошо от скорпионите.
Сигурен ли си, че това е къщата на Скрудж?
Този път напълно сигурен. Така мисли.
Тогава започвай да я търсиш.
Аз... но не много добре дошъл в тоз къща.
- Ако Скрудж намери мен, убие. - Стой си там, щом искаш.
На мен пък ще ми е трудно да си спомня за теб щом дойде време за плащане.
- Крадец. - Хванете го!
Хайде килимче, пълен напред!
- Спипахме те най-накрая! - Момчета. Време е за чая.
- Не сега, Уеби. - Не виждаш ли, че провеждаме арест.
Аз мисля, че на някого все пак му се играе с мен.
Хайде, Джийни. Те не знаят какво изпускат.
Казах ти вече, няма да отида.
Но, сър, аз вече се обадих на МакКвак да дойде да ви вземе.
Забрави за МакКвак. Така ще си спестя не само разходите за пътя, но и някоя цицина.
- Джийни, много ти харесва чаеният ми прием, нали? - Знам всичко за тия приеми.
Може ли аз да съм този, който ще се спъне и ще събори масата?
Не.
Не, глупчо. Тия работи стават само в комедиите.
Мразя плъхове!
Първо наливаш чая...
после отпиваш на малки глътки...
и си говориш с гостите.
О, каква чудесна рокля, Кваки.
Я стига бе. Значи никакви скалпове, томахавки, други подобни?
Не, само ти, аз и моите приятели.
На тия ли им викаш купонджии? В тях няма живот.
Джийни, можем да си направим най-хубавия чаен прием в света.
Има начин да накарам моите приятелчета да се включат в приема.
Не. Не това имах предвид.
И така сме си добре. Аз и ти на чаша чай.
Ще бъде забавно. Искам всичките ми кукли и играчки да оживеят.
Чудесно е, че се запознаваме най-накрая.
Някой да иска бисквити?
- Борба за храната. - Спрете, послушайте ме!
Ако има нещо, което да мразя повече от слоновете в къщата, това са плъховете.
Плъхче, плъхче, ела при леличка.
Това не е къща, а зоопарк!
Върни си думите назад, моля те.
- Не мога. Това беше последното ми желание. - Де да не беше така.
МакКвак не отговаря.
Сигурно е тръгнал за насам. Бихте ли отишъл, сър?
И защо?! Защо не отидеш ти, а?
От кога шапките имат собствено мнение?
Хванах те!
Добре ли сте, сър?
Господарю?!
Мой беден носле.
Какво става тук?
- Уеби, какво си направила тоя път? - Съжалявам. Кажи им да спрат.
- Но на мен ми остана само едно желание. - Момчета, какво става тук?
Е?
Май тоя път я оплескахме.
Хайде, Луй.
Искам всичко да си бъде както преди.
Хиляди патоци. Та това е дух.
А майка му знае ли за това?
- Ние щяхме да ти кажем, чичо Скрудж. - Някой ден.
- От къде се взе? - Ами... спомняш ли си чайничето ми?
Небеса. Духът от лампата.
Какви пари бих могъл да направя. Мога да имам най-големия диамант на света.
Не, най-голямата диамантена мина.
Не, всички диамантени мини. Не, цялата диамантена индустрия!
Да. Да. Да!
Чувствам, че трябва сериозно да помисля по въпроса.
Превозът ви, сър. Или може би... моят превоз.
Майтапиш ли се? Не бих заменил това парти за всички поли в Шотландия.
- Но съкровището... - А-а-а, съкровището.
За едно желание хич не се чудя.
Искам съкровището на Коли Баба.
О-о, не.
Паричките са си тук. Пак мои.
Искам да им видя физиономиите на тия дърдорковци, щом разберат за това.
Влизай в лампата, дух. Идваш с мен.
- Не, не в лампата. Смилете се. - Не може ли да остане с нас, чичо Скрудж? А?
О, не. Няма да изтърва тази златна мина от погледа си.
- Но той ни е приятел. - Глупости. Духът не е човек.
Той е... той е нещо. - Не
- Влизай! - Чао, момчета.
Беше страхотно, но за кратко.
Не го взимай, чичо Скрудж.
- Нека остане с нас. - Нека остане.
Беден господар. Е...
- Къде е лампата? - Скрудж взел лампа.
О, не!
Музика, храна... иха.
Истински купон. Трябва да се поразкърша. Да се изкефя. Да се махна от тази лампа.
- О моля те, моля. - Ще млъкнеш ли най-накрая?
Ако ме пуснеш ще съм тих като мишка и точно толкова малък.
Добре, добре.
Виж това! Колко ходещи мумии на едно място.
Знаех си. Ще гледаш бала от тук.
- Иначе се връщаш в лампата. - Какво да правя сега, като са си такива?
Господар, всички тез лупинг.
- Може вземем автобус на връщане? - Млъквай!
Отиваш отзад, а аз влизам през главния вход.
Ако Скрудж пак ти се изплъзне, това ще ти е за последен път.
Содата ви, сър.
Страхотно си изкарваме.
Трябва да предупредя МакДък.
Дами и господа, моля за вашето внимание?
Имаме важно съобщение за вас тази вечер.
Предоставям думата на мистър Скрудж МакДък.
Трябва да го измъкна.
Достигнах до нещо, което търся 40 години.
За мен е огромно удоволствие да ви уведомя,
че най-накрая донесох в Дъкбург,
невероятното, изумителното, несравнимото...
Мърлок, стария ми господар.
Ще го науча аз този второкласен копач.
Не, той е много силен. Може да те унищожи.
Ще те спася!
Следвай ме.
- Бързо. - Ти си превъртял.
- Какви ги правиш? - Бързо, пожелай си да се махнем от тук.
Друг път. Това желание ще ми струва цяло състояние.
Кое ти е по-скъпо - състоянието или живота?
- Ами... - Сериозно ти говоря.
- И мечка ли има тук? - Той е мечката.
Хайде, измъкни ни от тук. Моля те. Моля те!
Не, ще видим кой - кого.
Няма да е много приятна гледка.
Нагоре.
Май все пак измъкнали.
Аз не виновен, господар. Не минали покрай Дижон.
Но ти също не виновен, господар. Не, не, не.
Продължавай да търсиш тук, а аз ще видя отвън. Няма да избягат.
Разбира се, господар, за теб всичко прави.
- Нищо не чувам. Мисля че си тръгнаха. - Къде сме?
- Е, не е точно Шератон. - В лампата.
Като постоиш няколкостотин години и ще й свикнеш.
- Измъкни ме от тук! Измъкни ме!
Трябва ли да ми крещиш непрекъснато?
Ти ме забърка в тая каша.
Заради теб ни погна онова откачено животно.
Точно така, обвинявай духа.
- А аз просто ти спасих живота. - Извинявай.
Не съм виновен, че Мърлок ме преследва. Не съм искал да съм такъв.
Просто искам да си имам собствен живот, като твоите племенници.
Да си имам велосипед, колекция от комикси, играчки.
Може би екип за ски, компакт диск, видео игри.
Добре, добре.
О, не, това е Мърлок! Скрий ме! Скрий ме!
Трябва да те сложа в сейфа си. Само там ще си на сигурно място.
- Да се връщаме. - Пак ли вътре?
Съжалявам, дух, но партито свърши.
А тъкмо бяхме почнали да се сприятеляваме.
Скрудж.
Мистър МакДък! Мистър МакДък! Добре ли сте? Какво става?
Хайде, хайде, кой вътре?
Чакай само Мърлок разбере туй. Бъде толкова благодарен.
Вече вижда стои планина от пари.
Чакай, чакай. Защо ще му даваш лампата?
Защото господар иска него толкоз много.
Но с лампата ти ще бъдеш шефа, големия шеф,
най-могъщия човек на света.
О, велики господарю.
Господар? Господар?
Господар Дижон?
У-у-у, харесва. Много харесва. Наистина харесва.
Млъквай МакКвак и ме измъквай от тук бързо.
- Готино парти, а мистър МакДи? - Тръгвай! Веднага!
Хич не се опитвай да кацаш. Нямам време за нови неприятности.
- Добро утро, Скрудж, сър. - Какво става тук?
След като взел лампа, аз решил потърси свое състояние.
Никога не съм си помислял, че ще поиска вашето състояние, мистър МакДък, кълна се.
Но лампата?
- Газ? - Точно така.
За мен - палат, за теб - ритник отзад.
Не можете да го направите. Пуснете ме.
Аз съм ви шеф, не той.
Хвърли го в центъра.
Можете да забравите за коледните премии.
Според вас чие име стои на тази сграда...?
Дижон? Докъде я докарах.
Ако някога си върна отново парите,
обещавам няма повече да пожелая нищо за себе си. Нищичко.
Имате посещение, мистър МакДък.
Момчета. Уеби.
Чичо Скрудж!
Чичо Скрудж.
О, сър, радвам се да ви видя.
О, мистър МакДък, толкова съжалявам.
Успокойте се, мисис клюв. Знам.
- Събрахме спестяванията си, за да ви платим гаранцията. - Изпразних си дори касичката.
Не се тревожете. Ще се издължа на всички ви от собствената си банка.
- Банката ли? - Той не е чул.
Какво да чуя?
О, мистър МакДък, толкова съжалявам.
Сега всичко е на Дижон - банките, заводите.
Дори колекцията ви от марки.
О, мистър МакДък!
Нашият дом. Нашият прекрасен дом.
Знам, мисис Клювия, знам.
Всичките ми спестявания.
Ние поне сме заедно. А бедния Джийни.
Сигурно има начин да се промъкнем и да си върнем лампата.
Но там има толкова алармени системи.
Хиляди.
И те могат да се задействат по 14,657 начина.
Но ти знаеш всеки от тях, нали, чичо Скрудж?
Аз.
Може би има начин да ги измамим?
Приятелчета.
Нещо ми подсказва, че трябва да проведем масиран щурм.
Вкусен.
Много вкусен. Всичко много по-вкусен, когато много богат.
- Аз също вкусен. - Не трябва ли да се оглеждаме за Мърлок?
Не безпокой за Мърлок.
Той не посмее да се изпречи на велик, могъщ Дижон.
Все пак, дано още не е разбрал за мен.
Целта е на 12 часа, мистър МакДи. Ще стигнем за 10 минути.
Така добре ли е, сър? Става.
Добре, момчета. Обявявам началото на операция "Свий лампата".
Прието, чичо Скрудж. Край на предаването.
Виждате ли някого, комендант Клювия?
- Не, не мисля. - Тогава ни пожелайте късмет.
Тихо и внимавай. Разбрано.
П... А... Р... И.
Запомнете, стъпвайте само по белите плочки.
- На покрива съм. - А ние сме вътре.
Добре. Сега трябва само да влезете в стаята на охраната.
Няма проблем. Почти стигнахме.
Лесно ти е на тебе.
Продължавай, Уеби. Само ти можеш да се промъкнеш.
Браво, Уеби!
Там трябва да е пулта на алармените системи.
Да използвам ли инструкциите на чичо Скрудж, за да мина?
Две стъпки към средата.
Една стъпка надясно, три стъпки напред,
и пет стъпки...
По-добре се връщай.
Добре че беше с каска.
- Какво ще правим? - Ще използваме прашките си.
Прашките.
Няма да имаме повече проблеми с алармите, чичо Скрудж.
Браво, хлапета. Влизам вътре.
Джийни, аз решил кой бъде мой пръв ход, като богат човек.
Отива на разходка. Чудя само, кой страна да посетя пръв.
Сигурен ли си, че ще е безопасно, господарю? Мърлок сигурно се навърта наоколо.
Не се притеснява, аз наеме малък армия от бодигард.
Кой казал, че пари не може купи спокойствие,
той бил глупак.
О, не!
Върни ми я обратно, ти мръсен...
Моля те, Мърлок. Без повече желания. Не мога да ги понеса.
Успокой се. Ще бъде като в доброто старо време.
Хайде. Трябва да помогнем.
Талисманът ми дава право на безброй желания, Скрудж.
- А ти накъде си се запътил? - Навън, господар.
Ние двама с Джийни има толкова да си каже,
искал да ни даде няколко минутки на саме.
- О, не. - Джийни.
Искам да превърнеш тази неблагодарна свиня в нещо подходящо.
Като в доброто старо време.
А сега, Джийни, искам да превърнеш тази безвкусица в крепост,
достойна за новия й господар.
Запомни, искам нещо великолепно.
Да. Точно като в налудничавите ти мечти.
Парите ми!
- Хайде! - Чакайте ме.
Помощ!
Спокойно, Уеби, хванахме те!
О, небеса!
Толкова съжалявам, мистър МакДък.
А сега, Джийни, искам да се завърна у дома с новия си дом.
Няма ли да престанеш?
Това е невъзможно.
Маниак такъв. Върни сградата на мястото, преди да съм ти затъкнал лампата в гърлото.
- Кофти ход. Кофти ход. - Ти ме заплашваш?
Моля те, Мърлок. Имал е тежък ден.
Една гореща баня и чаша мляко и ще бъде като...
Млъквай! Искам да го изхвърлиш от моята къща.
Не! Не!
- Не мога. - Направи го!
Нямам избор.
Аз разбирам.
- Добър изстрел. - Дръжте я, момчета!
Чичо Скрудж!
Ще се върна за вас.
Не!
Сам си го търсиш, а? Ще си го получиш.
Дай ми лампата веднага!
Талисмана ми!
Този път ще трябва да го пожелаеш.
Искам аз, цялото ми семейство и всичко останало да се върне в Дъкбург.
Веднага.
Добре се справи.
Дъкбург отново изглежда толкова хубаво.
Всичко си е както преди.
Не е ли страхотно?
Лампата все още е твоя, чичо Скрудж.
Да. И имам още едно желание.
Като че ли си го намислил вече.
Ще сложа край на тия магии.
Та ако ще да трябва да заровя лампата в центъра на земята.
- Какво? - Не може.
- Но Джийни ще изчезне завинаги.
Да, да не пресилваме нещата.
Можем да... да я скрием в сейфа.
Да, а той ще си живее с нас, като истински момче.
Точно като преди.
Джийни, приготви се да приемеш последното ми желание.
И вие също.
Какво значи това?
Искам Джийни да се превърне в истинско момче.
Шабоуй!
Аз съм момче.
Истинско момче.
Сега мога да правя всичко, като истинските момчета.
Да бягам, да играя с топка, да се търкалям по гръб.
Не. Това го правят кучетата.
Чичо Скрудж, а лампата?
Виж. Без Джийни тя се разпада.
Как бих могъл да ти се отблагодаря, господарю?
Вече не съм ти господар.
И затова. Ще ти викам чичо Скрудж.
Ти си много сладко хлапе. Но не се престаравай.
Е, какво искаш да правиш през първия си ден като момче?
Ами ето това -
никога няма да ме хванете, приятелчета.
Ще те спипам!
Ще дойдеш ли и ти, чичо Скрудж?
Върви, малката ми.
Ние мултимилиардерите си имаме собствени представи за забавления.
- Ти?! - Скрудж, сър. Какъв хубав ден днес, а?
Аз тъкмо си тръгвал. Сбогом.
- Нищо не докосвал. - Ще те подредя, крадец такъв!
Някой да го спре тоя.
Life is like a hurricane Here in Duckburg
Race cars, lasers, aeroplanes
It's a duck blur
Might solve a mystery Or rewrite history
Ducktales Woo-oo
Every day they're out there Making Ducktales
Woo-oo
Tales of derring-do Bad and good luck tales
D- d-d-danger lurks behind you
There's a stranger Out to find you
What to do? Just grab onto some Ducktales
Woo-oo
Every day they're out there Making Ducktales
Woo-oo
Tales of derring-do Bad and good luck tales
Woo-oo
Not phoney tales or captain tales No, Ducktales
Woo-oo