Всичко е започнало, когато съм бил роден, преди 16 години.
Когато станах монах, чух за едно проклятие,...
... сърцето на дракон щяло да спре да тупти,
когато на небето се появи комета.
Заради тази легенда се взирах в небето, и пращах тихи молитви към техните предци.
Всички знаеха, че няма повече дракони.
Имало дракон, на име Драко, който Боуен убил преди време.
Година преди да умре Боуен отишъл в пещерата на Драко.
И там се случило чудо.
Намерил яйце от дракон.
Умиращият рицар вярвал на братята от нашият манастир.
Трябвало да скрие това драконово сърце от злото.
Отец Питър се наел, да го скрие, докато отмине кометата.
20 години ревниво пазил тайната заключена далече от нас.
СЪРЦЕТО НА ДРАКОНА: Ново Начало
Осем дни преди да се появи кометата моят смирен живот се промени изцяло.
Щях да доживея време пълно с мистерии и битки.
Кой би предположил, че манастирският коняр Джоф ще открие, най-дълбоката тайна за сърцето на дракона.
Не трябва ли да си на друго място, конюшните почистени ли са добре.
Къде са тръгнали, така облечени? -Към замъка.
Присъединяват се към Озрик, новият кралски рицар.
Към замъка?
Предлагам, да се върнеш в конюшнята, имаш чудесен занаят.
Обещавам, да държа обора чист, като абатска килия.
Дори ще се старая повече. Ако ми отключите тази врата.
Там държа една своя тайна.
Но не е нищо, което би ти помогнало да се превърнеш в рицар.
Добро хлапе си.
Предлагам да се упражняваш повече в работата си, така ще станеш главен коняр.
Като чели искам, да съм главен коняр.
Аз, Лорд Озрик,...
... да защитавам старите закони.
Заклевам се, да казвам само истината.
Да помагам на тези в нужда. В сърцето ми да има място само за добро.
И да заставам срещу всяко зло.
Кралю мой.
Задължението ми като главен рицар, е да защитавам старите правила.
Да поддържам морала жив в обичаното ни кралство.
Утре ще дам един личен подарък. За всички деца, жени и старци.
Подарък?
Да нямам рожден ден? -Не, господарю.
Всички бяха доволни, че Лорд Озрик става главен кралски рицар.
Защото техният така обичан крал бе станал така... неспособен.
Всеки от вас се сдоби с два идола със собствено положение.
И отсега нататък трябва да живее с тази мисъл.
Бях толкова млад, a знаех най-голямата тайна на манастира.
Но бях и в голяма заблуда.
Къде ходиш Менсъл?
Какво правиш с посудата на Питър?
Можеш ли да мълчиш? -Искам да знам.
Отец Питър ми даде нови задължения. -Щастливец. Кажи де?
Не мога, тайна е. -Тайни задължения от отец Питър?
Значи ти си специален. -Малко, да.
Помисли де, не е ли така. -Да, специален съм.
Това не е ли един от смъртните грехове. -Прав си.
Имаш право Джоф. Страхотна работа. Така ще пречистя душата си.
Браво, добре че ти хрумна.
Не забравяй ъглите.
Двама необичайни госта дойдоха в града. Искаха да се срещнат с теб.
Това са учителя Куан и неговият син.
Боя се, че не мога да ви предложа кой знае какво. -Младостта си прекарах в подобен манастир.
Не търсим удобство. Идваме от малка страна, където хората и драконите живели в мир.
Преди години драконите се обърнали против хората...
И те ги избили.
Ужасна история, но защо ми разказвате всичко това?
Създателят на този манастир е писал за драконите, и вие сте пазители на тези писания.
Брат Гилбърт е бил заблудена душа...
с буйно въображение и слаба дарба на писател.
Там пише, че ще се роди нов дракон.
Всичко ще се сбъдне след осем дни,
ще се появи и комета.
Попречете на злото, да се загнезди в неговото сърце.
Аз съм божи служител и не вярвам в такива митове.
Защо тогава драконският нокът в джоба ви ми заприлича на талисман?
Това е символа на нашият манастир, който ни е завещал Брат Гилбърт.
Нокътя е, на загиналият Драко. Последният Дракон.
Предотвратете смъртта на дракона, преди да се появи кометата.
Казах ви, тук няма никакви дракони. Лорд Озрик е запознат със звездите и кометите.
Може би той ще ви помогне.
Благодаря ви. -Лека нощ.
Какво ли е правил Менсъл тук долу?
Май не беше добра идея.
Не се приближавай.
По добре си върви. Не трябва да си тук.
От колко време си тук?
Винаги съм бил тук.
Аз съм Джоф. -А аз Дрейк.
По седем удара на всеки за наказание.
Двама странника от изток чакат да се срещнат с вас..
Моля.
Благодарим, че ни приехте. -За мен е чест.
На поход сме заради появата на една комета.
По моя преценка, една комета ще премине след седмица. Та какво за нея?
Тогава ще умре някой дракон.
Знаменит поход, но за съжаление от драконите са останали само легенди.
Тази вечер видях драконов нокът. -Наистина ли?
Отец Питър ми каза, че е бил на Драко.
Но как можем да сме сигурни?
Всички говорят за дракони и проклятия и плашат хората.
Те се страхуват от драконите и то с причина.
Заради вашата безопасност, е по-добре да напуснете кралството.
Стефан изпрати гостите.
Джоф използвал всяка възможност за да се промъкне в подземието.
Мислил, че познанството му с Дрейк ще му донесе приключения.
Но бил разочарован, когато разбрал, че дракона нито може да лети нито да пуска огън.
Хайде Джоф, наметалото ти не е толкова лошо. -Мразя го.
Има отвратителен цвят. -Цветът не е никак грозен.
В старите правила не се казва нищо как се става рицар.
Имам толкова възможности, да стана рицар, като да те накарам да излезеш навън.
Обещал съм на Питър, никога да не излизам навън. -Ти си дракон. Дръж се като такъв.
Позволи на мен.
Отец Питър. О, не.
Не трябва да те вижда тук.
Скрий се.
Дрейк, имам лоши новини.
Менсъл? Какво се е случило?
Отец Питър си замина. -Къде замина?
В рая. Ако разбираш какво имам предвид?
Да разбирам. Боляло ли го е? -Мисля, че не. Той беше стар.
Тази сутрин просто не се е събудил.
Той много те обичаше.
Виж, аз не съм Отец Питър, но ще се грижа за теб колкото мога. Обещавам.
Благодаря ти Менсъл.
Скоро говорих с него.
Не може да бъде... -Не ми се говори сега.
Искам да остана сам.
Това е конярчето от манастира.
Здравей. Видях те вчера.
Извинявам се, че на спрях.
Казвам се Роланд. -Джоф.
Как е в замъка? -Стар, занемарен, знаеш как е...
Вече не ходя там.
Имаш меч. Би ли се пробвал с мен? -Разбира се.
Конярчето си го бива.
Каза че ще е само тренировка?
Ако не беше така, вече щеше да си мъртъв.
Наведи поглед. Крепостните не смеят да гледат благородник в очите.
Значи така е при теб навън?
Най-после се реши да излезеш.
Така и не се простих с отец Питър. Единственият знаел за дракона.
Имал си достатъчно време. -Затова ме боли сърцето.
Не искам да се чувствам така вечно.
Днес направих две поправки на старите правила:
За напред всички да са облечени, в зелени, бежови и кафяви туники.
и трябва да са по домовете си, преди залез слънце.
Време е за вашето лекарство, господарю.
От днес нататък, ще се говори само истината в нашето кралство.
Кой си мисли, че е? Кой му дава право, да мисли вместо хората.
Ето, че му дават. -Не и аз.
Ти си изхвърли наметалото? Май не беше добра идея.
Да отлетим нанякъде. -Не искам да летя.
Разбира се, че искаш. Защо тогава имаш крила?
Виж тази планина? Там има други хора, приключения, съкровища, слава.
Жив е. Звездите не са ни излъгали.
Трябва да са тук някъде. -Не може да са далеч. Да се разделим.
Млад дракон е. Не трябва чувствата да попречат на мисията ни.
Това е момчето от манастира.
.. ще се върнем, още по-прочути.
Само разпери крила....
Никъде не искам да ходя. Искам да остана тук. Харесва ми.
Защо толкова настояваш, кажи де.
За всички щеше да е по-добре, ако аз бях дракон.
Давай да те видя. -Глупав дракон.
Искате ли да знаете, защо съм без наметало?
Момчето ще ни заведе до дракона.
Това е забавна история. Днес е такъв ден,
в който монасите перат. Отец Густав очевидно ми е разменил туниката.
Седем удара за туниката, десет за лъжата.
Сигурно се е загубила. Защо не се засрамите?
Лорд Озрик ви каза да напуснете града.
Ще ви покажа пътя още сега.
Хванете ги.
Бъди нежна с тях.
Ти си момиче?
Това е Ли Ан.
Трябва да се махнеш оттук.
Хванете го! -Дрейк!
Те идват след мен. Скрий се веднага. Ако те видят, ще те убият. -Да ме убият?
Не искам да умирам. -Какво става с теб?
След него.
Здравейте, отново. -Хубав ден за езда, нали?
Къде са чужденците? -Не знам.
Изчезнаха. -Никой не изчезва ей така.
Освен ако, не му помогна.
Прав си, предавам се. Водете ме.
Няма да е необходимо.
Държа те. Всичко е наред. -Дрейк, Ти летиш?
Разбира се, че летим. Кажи какво мислиш? -Супер, давай по-високо.
По-ниско да изплашим селяните.
Мисля, че и така е достатъчно опасно.
Давай по-далече. -Аз пък мисля да кацам.
Пазете се!
Имаш ли идея? Защото се уморих.
Докарайте ми най-бързия кон.
Погледнете. Дракон.
Четири дни до кометата. И всичко ще се промени.
Очевидно проклятието се сбъдва.
Преди да умре отец Питър, говореше за това. -Аз се провалих, отче.
Душиш ме, не мога да дишам. -По-далече, по-ниско, душиш ме...
Не мога да мисля за всичко.
Ще паднем.
Това поне е за предпочитане.
Ти успя. Беше чудесно. -Не се ли провалих?
Ти си направо талант. -Благодаря.
Кой каза, че селяните се страхуват?
Прибери си крилата. -Не мога, затрупан съм.
Леко. Бръкна ми в окото.
Видяхте ли дракона, който прелетя? Отиде нататък.
Огромен беше, нали? И е бърз.
Вероятно вече няма да го видим.
Сигурно вече е далече.
Отиде нататък.
Тук е. -Свалете оръжието.
Чухте ли.
Не виждате ли, че това е... -Лорд Озрик, главен рицар.
На вашите услуги. Велики драконе.
Срамежлив е. Казва се Дрейк.
Щастлив съм, да се запознаем също и с приятеля ти. -Джоф.
За мен е чест.
Когато кралят те зърна, реши да ти поиска услуга.
От мен? -Точно така.
Той ще се радва, да защитаваш кралството му, също така и Джоф.
Като рицар?
Нещо такова.
Виждате ли, че бях прав.
Пак ли вие?
Мислех, че сте достатъчно умни и ще напуснете кралството.
Стража. -Не. Те са ми приятели.
Те са чужденци. Виж, колко са различни.
Не почитат старите правила. Не им вярвам.
Има право, да се прибираме. -Менсъл?
Всички приятели на Джоф, са и мои приятели.
Тогава са добре дошли. Нека останат колкото искат.
Дракона ще ни е от полза.
Ще бди над нас. -Неговата поява е предимство, а не слабост.
С негова помощ ще се справим с Тероготите.
Какво да заповядам на войските.
По-разумно би било аз да го направя.
Не виждаш ли, какво направи. -Освободих Дрейк, който бяхте затворили.
И го научих да лети. И се измъкнах от конюшните.
Само четири дни трябва да го крием. После ще го пуснем.
Какво ще стане след четири дни?
Проклятието гласи, че злото ще не покори с помощта на сърцето на дракона.
Дрейк? Не говориш за него. -Не трябва, да го достига злото.
Той е толкова наивен. -Не се притеснявай, аз ще го пазя.
А кой ще го пази от теб?
Извинете госпожице.
Пренесете това. В манастира е забранено за жени.
Менсъл.
Ти си знаел за нея, нали?
Засрами се.
Не помниш ли монашеските правила? Старите традиции? Взаимопомощ.
Взаимопомощ.
Помагай и ще ти помагат.
Ти си монах тя също. -Прав си.
Не се безпокой, ще запазим тайната ти. -Благодаря.
Радвам се, че си тук. Така и би трябвало да е.
Да ти помогна ли? -Мога и сама.
Не съм виждал друг да се бие така. -Не пипай ръчката.
Носи нещастие.
Къде си се научила да се биеш? -Учителя Куан ме научи.
У вас всички жени ли се бият? Не трябва ли да се обличаш като момиче?
Или повече ти харесва да се правиш на момче?
Менсъл. Да си виждал Дрейк?
Ще го потърся. Слушай. Лакомията не е смъртен грях.
Виж ти, конярчето е дошло в замъка.
Твоето наметало не е вече толкова блестящо.
Ти получи твоето заради дракона. Без него си измет.
Джоф е на път да стане рицар. Нали така Роланд?
Какво е наказанието, ако не говориш истината?
Десет удара. -Да си поговорим двамата.
Ела с мен.
Виждал ли си такъв меч. -Не точно такъв.
Дуел?
Приближавал часа, който чакали Куан и Ли Ан,
когато щяло да падне сърцето на дракона.
Тежката задача, която ги чакала,
била надвиснала над главите им.
Отровата на стрелата, която ще покоси сърцето му, ще го убие бързо и безболезнено.
Ако се провалим, няма да получим удовлетворение.
Както дракона, които е убил прадядо ми.
Не бива да изпитваш никакво съмнение правейки това, иначе ни чака провал.
Ако ти не можеш, аз ще го направя. -Не.
Това е моя задача. Ще направя това, което трябва.
Моли се само, Дрейк да се съгласи да участва.
Ти си роден талант.
Заслужаваш специално внимание.
Може би ще се преместиш тук в замъка? -Тук?
Така бих могъл да ти преподавам лично.
Има място и за теб и за Дрейк. -Дрейк?
Ще бъдете страхотен екип двамата.
За него би било твърде страшно да напусне манастира. -Там му е добре.
Но не се тревожи, тук също ще му е удобно.
Сигурен съм, че можеш да го увериш в това.
Може би мога.
Кажи какво е нужно на един коняр, за да стане рицар?
Най-важна е бързината. Трябва му преданост повече от всичко.
Повече от богатствата, повече от славата.
Повече от приятелството.
Толкова силно ли го искаш? -Да, искам.
Ще преживееш вълнуваща нощ. Пише го на звездите.
Това е което исках да ти покажа.
Това е ритуална маска на лицето на най-прочутият дракон на изток.
Изглежда толкова ядосан.
Този амулет съдържа цялото знание на древните дракони.
Ако правиш, каквото ти казвам, можеш да го сдобиеш.
Винаги съм знаел за тях. Но, как мога да науча всичко изведнъж?
Отвори най-ранимата част от себе си, сърцето си.
После се докосни до амулета и знанието ще е твое.
Да отворя сърцето си?
Това ли имаш предвид?
Докосни амулета.
Дрейк?
Няма ли друг начин? -Мога да те науча, но ще ни отнеме години.
Не искам да го докосвам. Това е зло.
Какво правиш с дракона ми?
Нищо. Сега всичко е наред.
И това е най-важното.
Куан ми каза, че си се отказал от теста и не си разбрал тайните на драконите.
Мен пък Озрик ме обучава за рицар. Не е ли страхотно?
Виж какво намерих в библиотеката. Книга за дракони и рицари.
Не му вярвам. Нито на Озрик.
Опасността е все още голяма. Трябва да стоим близо до дракона, докато премине кометата.
Тези звезди съм ги виждал и преди от стаята си.
Карат ме да се чувствам някак си добре. -Това е съзвездието на Драко.
Душата на твоя предтеча. -Разкажи ми повече.
Преди много години драконите били господари на земята.
Появили се хората и драконите споделили с тях своето знание.
Помагали с радост на хората.
Душите на добрите дракони се превръщали в звезди.
Те все още бдят над всеки от нас, които ги гледа.
Рай за дракони. -Точно така.
Последният дракон бил могъщ и споделил сърцето си с един принц, ранен в битка.
Докато дракона бил жив, принцът щял да е безсмъртен.
Получил част от мощта на дракона. -Наистина ли?
И всеки негов порок.
Дракона трябвало да бъде по-предпазлив, давайки сърцето си.
Ако човекът е с лошо сърце, тогава драконът губел мястото си на небето.
Завинаги.
Това е ужасно.
Погледни тук.
Дракон захапал крава? -Изглежда ми като вечеря.
Вечеря?
Хайде, момиче.
Къде изчезна?
Кравата ми.
Не е зле, като за пръв бой.
Нападни ме отново. -Да не си от метал?
Джоф, съжалявам, че закъснях.
Извинете. -Крава?
На какво ще ме научиш първо учителю Куан? -Да издишаш огън.
Сигурно е опасно.
Не бъди такъв монах Менсъл.
Как да издиша огън?
Най-напред отвори огненото си гърло.
Повдигни глава и вдишай дълбоко през носа.
Звучи горе долу така. Неща такова.
Опитай.
Нещо не е наред.
Всички долу. Обърни се, да не отнесеш мелницата. Изпускай.
Вие го защитавате, а той разрушава мелници.
Не може просто да идва и да яде нечии крави.
Очевидно, ще се разберем. Радвам се, че се обърнахте към мен.
Поправи си мелницата, купи си нова крава.
И не забравяйте, той е наш дракон и ни защитава.
Затова трябва да го уважаваме.
Селяни. Къса памет. Трябва да ги поучаваш.
Доведи ми Дрейк. Да ми каже, какво точно е станало с мелницата.
Той не се прибра. Срамува се.
Куан го учеше да пуска огън, но всичко се разви твърде неочаквано.
Бил е с Куан? И на какво го е учил?
Не знам.
На старите тайни на драконите, нещо такова.
Доведи ми стареца. -Да, милорд. Веднага.
Това не може да е истина.
Тези рицари убиват дракони.
Съжалявам, че не дойдох снощи. Виж какво ми даде Озрик.
Нали щяхме да летим тази сутрин. -Озрик ме обучаваше за рицар.
Утре ще летим. -Нали няма да станеш такъв рицар, като тези в книгите.
Разбира се. Хайде, с Куан ще те учим на нещо.
Защо не мога да виждам добре?
Ако отец Питър ти беше отварял прозореца понякога, щеше да знаеш. Това е мъгла.
Отец Питър не би искал, да се простуди.
Да се връщаме в манастира, преди Дрейк да се е разболял.
Замразяването е стара тайна на драконите.
Само някои от тях са го овладели.
Това е той.
Вече знаеш къде е огнената ти слюнка. Ледената е преди нея.
Можеш да плюеш нали?
Какво? -Дали можеш да плюеш?
После пак кажи нещо.
Така.
Много добре.
Замразеният дъх ще излезе с помощта на ледената ти слюнка.
Също като мен. -Да ама ти нямаш ледена слюнка.
Не крея, че сам и невъзпитан, но само ако се наложи.
Не мога да стоя безучастно, и да гледам това.
И какво ще направиш?
Не мога да плюя. -Събери слюнка, но не я гълтай.
Стига де, това беше гнусно. -Имам слюнка в устата.
Отприщи ледената си слюнка и плюй.
Менсъл! Пази се!
О не, убих го.
Добре ли си?
Връщам се в манастира, преди да съм намерил смъртта си.
Вземи моята роба. -Благодаря.
Дано това обучение, не доведе до нещо лошо.
Идваш с нас, старче.
Дрейк е разочарован. -Куан каза, че не всички го могат.
Той е разочарован от теб.
Заради това, че не летяхме сутринта?
Имах да правя толкова... -Цяло чудо е, че Дрейк изобщо го има.
Преди години един дракон на име Грифин ни нападнал,
другите дракони го хванали и за наказание взели сърцето му...
и го поставили тук...
Това е сърцето на този дракон.
Това е сърце на дракон?
Драконите принесли сърцето като доказателство,
че няма вече зло.
Но императорът не бил сигурен и избил всички дракони на изток.
Дрейк е последният от своя вид.
По самотен е, отколкото си мислиш.
Плавно и спокойно, ето така.
Сега опитайте вие.
По-добре с всеки ден.
Отворете уста.
Учителю Куан.
Колко мило, че ни посетихте.
Само минута да свърша с краля.
Достатъчно за тази вечер.
Сложете печата си тук. -Какво е това?
Указ, за в случай че умрете, всичко да поема аз.
Това ли е всичко?
Време е за сън.
Лека нощ Озрик. -Приятни сънища.
Утре е паметен ден.
Идването на кометата, ще бъде край на всичко.
Колко си неугледен така.
Свалете качулката на госта ни.
Очевидно не сте очаквали мен. -Грешката е моя. Но ти ще платиш.
Много години вече си ми верен, нали така? -Да, милорд.
Да си се провалял? -Не, милорд.
Гледай внимателно монахо.
На никого няма да кажа. Заклевам се, ще мълча.
Също като твоя крал. Нищо смислено не говори.
Затворете го.
Доста топло е тук.
Всички сте некадърници.
Всичко трябва да върша сам.
Пратете стражи в манастира. Там ще се срещнем.
Това е краят на опитите ни.
Недей да се безпокоиш толкова.
Тук се чувствам добре.
Добро утро.
Някой идва насам.
Старецът и сина му идват с нас.
Сигурно има някаква грешка. Ще говоря с Озрик.
Не ти командваш тук.
Утре си тръгвахме.
Тръгвате сега.
Няма повече да ми се пречкаш, конярче.
Издърпай овчата глава на каруцата.
Престанете веднага. -Казах ви, че е грешка.
Няма грешка.
Докато премине кометата, Куан и синът му ще са мои гости.
Оставаме при Дрейк.
Мислех, че...
Те са различни от нас. Не заслужават, вниманието ти.
Така е по-добре за Дрейк.
Не мислиш ли?
Така е.
Къде е Дрейк? Дойде време, да започне да ни пази.
Тераготи са нападнали нашите мъже.
Всички рицари са там.
Монаси ли сте, какво става?
Не пускайте никой.
Аз пък какво съм се развикал, като сврака.
Трябва да сме тихи.
Теб те познавам.
Знаеш ли, че синът ти е момиче?
Не пускаме момичета в манастира.
Не казвай на никого, но аз харесвам момичета.
Това не ми харесва. -За такива приключения ти говорех.
Това е моят шанс. Не ме проваляй.
Дрейк, пази ни гърба. -Внимавай, Джоф.
След мен. Останете близо.
Тераготите са избили стражите.
Тихо. Нещо не е наред.
Засада!
Добре свършено.
Джоф, пази се.
Кажи на Дрейк, да раздели сърцето си с мен.
Колко болезнено е?
Трябва да разделиш сърцето си с него.
Сигурен ли си? -Погледни, той умира.
Той ти спаси живота. Poskusil bom.
Чакай. -Какво?
-Нещо не е наред. Той не е ранен.
Това е измама.
Дръжте го.
Много си досетлив, конярче.
Дай ми сърцето си, или той ще умре.
Джоф, тичай! -След тях.
O, не.
Наведи се.
Писано ми е, да стана крал.
Преди да отида в рая, трябва да взема това сърце.
Коя си пък ти? Как влезе вътре?
Събудих се тук.
Къде са монаха, момчето и стареца.
Ела насам.
Протегни си ръцете през решетката.
Мажеш ли да направиш противоотвара? -Да.
Трябва да стане оранжева.
Беше прав за Озрик и момчето.
За нещастие, ваша светлост.
Толкова отдавна не си ме наричал така.
Едва сега приличаш на принцеса.
Какъв е този звук? Звучи ми като музика.
Ваше величество.
Имам свое лекарство. Това е ново лекарство.
Ще ви избистри главата.
Дойдохте да търсите дракона и го намерихте.
Сега пък трябва да го открия аз. -Къде е?
Цял ден бях тук. Откъде мога да знам.
Момиче.
Позната си ми. -Може да сте срещнали моя сънародница,
докато сте събирали знания за отварите за краля.
Амулетът на китайския Император. Куо Фан.
Сега се сещам.
Ти си този. -Кой, учителю Куан?
Спомни си.
Хвърли амулета в огъня.
Мислех, че е унищожен.
Дъщерята на Куо Фан.
В нощта на моята съдба, ще платиш за греховете на предците си.
Предадох те.
Куан. Ти си мой предан слуга.
Мой велик учител и най-добър приятел.
Спусни ме Дрейк.
Изгубеният дракон се върна. -Можеш да си запазиш сърцето.
Милата принцеса ми даде това.
Убиец. Той уби учителя Куан. -Тихо.
Куо Фан беше мой убиец.
Също като Боуен. -Боуен е бил честен рицар.
Ще ти кажа какво са старите закони.
Това е начин да ни управляват хората.
Писанието на Боуен е писано с кръвта на дракони.
Един дракон избягал от Боуен.
Отишъл на изток.
Разбрал, че службата към човека е грешка.
Осмислил и променил това.
Но накрая се случило друго - взели сърцето му.
Бил прокълнат.
Да живее с морала и облика, които най-много мразил.
Като човек.
Това е нощта...
Нощта на края на проклятието.
Сърцето в проклятието не е на Дрейк, на Грифин е.
Дрейк, ела. -Това е друг дракон?
Братко, трябва да дадем поука на хората.
По силни от хората ще бъдем. Ела при мен.
Ще изпълним заедно предсказанието на звездите.
Нарече ме братко?
Ще ти покажа, какво е да си дракон.
Дрейк, не отивай. -Ето това имам предвид.
Не съм сам. -Послушай ме.
Знам, че те наранявах, и съжалявам, но той иска да направи хората роби.
Махни се от пътя му.
Ако не беше Джоф, щях да ти дам сърцето си.
Да изгубя душата си. Той е мой брат преди теб.
Избра грешен брат.
Дрейк опашката.
Ще ми платиш за това.
Лед. Но как...?
Джоф успяхме.
Джоф?
Мъртъв е.
Отдръпнете се.
Кажи молитвата?
Половината от сърцето ми, да запълни раната ти,
мощта на моето сърце да надделее немощта на твоето.
Какво стана?
Боли ме сърцето.
Нашето сърце те боли.
Не трябва вечно да се чудиш така.
Злото било унищожено и старите закони възстановени.
Ли Ан се върнала в своето кралство,
аз пък в манастира, където пазих писанията на брат Гилбърт.
Животът, молитвите и предсказанията бяха най-после възможни.
Тогава беше по-тихо, така както сам си го представял.
Колкото до Джоф и Дрейк, стана това, което искаха от самото начало.
Братя. Семейство.