ДВОЙНИ ПРОБЛЕМИ
Чакаме саксофониста. Всеки момент ще е тук.
Търпение, приятели.
Какво се случи ли? Не можах да намеря ключа от килията си.
Не се смейте на хорското нещастие.
Какво да ви изпълня - "Сън на Мисисипи"?
Започваме. 1,... 2,... 1, 2, 3...
Направо фантастично!
Лицето му, раменете, вратът...
- Невероятно е, Джон. - Най-после го открихме!
Благодаря, чудесни сте. Какво друго искате да чуете?
- Трябва да говоря с вас! - Съжалявам, не знаех, че трябва.
Господин Уандър, трябва да говорим изключително важно е.
Добре, продължавайте сами, момчета. 1,... 2,... 1, 2, 3...
Великолепно!
- Господин Уандър, вие сте човекът! - Май бъркате нещо, момичета.
О, моляви не ни разбирайте погрешно, ние сме делови хора.
Идваме чак в Орлеанс, за да ви предложим сделка за 1 млн. долара!
- 1,000,000 долара? - Точно така.
Излежавам 10 години заради обещания за лесно забогатяване.
- Ще ви платим аванс. Ето парите. - Колко са? - 50 000 долара.
- Каква е задачата? - Нямаме право да ви кажем.
Шефът ни в Ню Йорк ще ви обясни.
Независимо дали приемате, 50-те хиляди остават за вас.
Никой няма да ви гони за аванс.
- Това ми харесва. - Какво ще кажете, господин Уандър?
Ще кажа, че цялата работа смърди, но...
ще измисля как да свикна с миризмата.
Стига шегички, Елиът!
Хубаво е, че правиш такива неща, но само ако си в добра форма.
В перфектна форма съм! Гледай сега!
Извинете. Къде бих могъл да открия господин Елиът Ванс?
Взе ми шапката!
Кой, по дяволите, е този? - Това е Елиът Ванс.
Ей, Майк, как ти се стори? Можеш да я дръпнеш във въздуха.
Видя ли как грабнах шапката на онова плашило?
Кажи нещо, де! - Един тук иска да говори с теб.
- Кой? - Плашилото.
Може ли да говоря с него?
Здравейте, господин Ванс. Трябва да говорим, спешно е.
Разбира се, ако дойдете тук горе.
Дори това да означава 1 млн. долара в джоба ви, сър?
Какво? Май връзката е лоша. Причу ми се нещо за 1 млн. гущера.
Независимо дали приемете или не, тук долу ви чакат 50 000 долара.
- Тази е ваша. - Беше моя.
Приемете предложението ни и стига сте се будалкали с тази играчка.
- Аз харесвам тази играчка. - Ето аванса ви.
И какво трябва да направя срещу тези джобни пари?
- Шефът в Ню Йорк ще ви обясни. - Нямаме право да ви кажем повече.
- И очаквате да се вържа? - Само си помислете -
има още 20 плика като този.
В такъв случай, ще се вържа.
Изчакайте, господин Уандър.
Съобщете, че господин Уандър е тук. - В момента шефът е на заседание.
Ей сега, господин Уандър.
Момчета, кажете на шефа, че се разкарвам. Не мога да чакам.
- Но Той има среща с много важни клиенти. - Няма да се бави, сър.
- Какво "хей"? - Какво имаш предвид? Вратата!
- А, вратата... - Да, вратата!
Не знаеше ли, че вратите са направени, за да се отварят?
Само тази мелодия ли знаеш?
Къде ще се возиш с тия шейни?
Как мислите - дали така се е родил или е от удара във вратата?
- Я ме чуй, синеочко! - Не тук, господа!
Господин Уандър, може да влезете вече!
Когато изляза, ще ти се прииска да се бе самоубил!
- Вие също, господин Ванс. - Я чакайте! Не съм с тая Годзила!
- Къде са милионите? - Да?
Изключително!
Направо фантастично!
Страхотна работа, момчета! Благодаря, свободни сте.
Разполагайте се, господа.
За мен е истинско удоволствие да сте тук и двамата.
Седнете, господа...
- Вашите дъщери близначки? - Госпожа Тачър!
Членове на борда.
Признавам, господа, вие сте перлите на тази организация!
Да открием единия е трудно, но и двамата, и то толкова бързо...
Как да го кажа, това е... това е, това е...
- Какво е? - Няма подходящо прилагателно.
Лошо... Щеше ми се да знам какво е това.
Да започнем с това, че...
- Хората ви ми предложиха 1 милион. - И на мен.
Вие, господа, сте резултат от изключително сериозно проучване -
живото доказателство за невъобразимото!
- А милионът? - Веднага ще обясня, господин Уандър.
- Да, милионът! - Да, милионът!
Организацията ни единствената в света, която е специализирана в...
... дублиране.
Какво ще рече това? Двойници?
Проучваме, откриваме и убеждаваме хората,
които са точните двойници на онези, които са ни потърсили за помощ,
за да ни сътрудничат!
Ето някои от най-зрелищните ни находки!
- Невероятно. - Вие го казахте.
Това са шедьоврите ни. Госпожа Тачър...
Папата...
Този няма нужда от представяне.
Между другото, двойникът му е прекрасен актьор!
Брежнев, Рузвелт...
Ние изпратихме двойниците на Рузвелт и Чърчил в Ялта.
Но без да знаем руснаците пратиха фалшив Сталин
и това създаде целия хаос в Ялта.
Всички за били абсолютни двойници. - И за какво им е това?
За да бъдат на две места едновременно -
една стъпка по-близо до боговете!
- И къде, по дяволите, намирате тези двойници? - По целия свят.
- И ви струват по милион? - Във вашия случай - да!
Чакайте. Да не казвате, че някой изглежда точно като него?
Да, господин Ванс. И като вас също.
- Има само един Елиът Ванс. Определено. - Името е друго,
но във всяко друго отношение... Преценете сами.
Гръм и мълнии!
Ако не знаех, бих казал, че това съм аз!
Каква класа! Какъв стил!
Не ми казвайте, че това не сте вие, господин Уондър?
Виж само! Аз в костюм!
И за това е милионът? - Да ги замествате 7 дни
във всяко едно отношение.
- Кои са тия? - Двама от най-богатите хора в света.
Братовчеди - част от династична империя с огромно богатство.
Живеят в Бразилия, Рио. - О, Рио.
- Познавате ли Бразилия? - А папата католик ли е?
Притежават тютюневи плантации,
стотици хиляди глави добитък, мини, корабостроителници, хотели, банки.
Но винаги са обект на внимание. - Леле, това си е много трудно!
И така, мога ли да разчитам на двама ви?
- И още как! - Кога започваме?
- Веднага. Още утре сме в Рио. - Я млък! Остави шефа да говори!
Ти да не изперка? Дори не съм отварял уста.
Господа...
- Боже мой! - Идентични са!
Не го вярвам!
Какво мислите, господа?
Признавам, че са идеални във физическо отношение.
Много е смущаващо.
Струват ми се доста... примитивни, не мислиш ли?
Но само на пръв поглед.
Господа, позволете да ви представя на Грег Уандър и Елиът Ванс.
Господин Уандър,
запознайте се с Антонио Коимбра де ла Корония Иасеведо.
Здрасти, Тони!
Господин Ванс, Бастиано Жоао Коимбра де ла Корония Иасеведо.
Казвали ли са ти, че си страшен пич, Басти?
Като се има предвид, че все още има неща, който да изясним,
а дискретността е много важна в случая,
си позволих да организирам обяд... - Да тръгваме тогава.
Господин Ванс? Господин Уандър?
- Примитивни ли? Та те са животни! - Именно.
- Какво има, Тони, не си ли гладен? - В клуба хапнах малко.
Сандвич, а? Да ти налея ли?
Пържено пиле, а?
Идва!
Сега след като се опознахме, каква е играта?
Да оставим това с "Вие да сте тук, а ние там". Тук нещо намирисва.
Не плащаме 2 000 000 долара за нищо.
- Имате врагове, а? - Знаете как е в бизнеса.
- Не знам, този ми е първият. - Да, имаме врагове. Опасни врагове.
В деловия свят няма съчувствие.
Най-добрият ти приятел може да стане най-злият ти враг.
Същото става и при билярд.
Веднъж на Уол Стрийт ме нападнаха посред бял ден! Ужасно!
За щастие минаваше един полицай. - Не отвърна ли на удара?
- Бяха двама. - Е, и?!
Схванах. Ще сме стръв за седмица, докато вие,...
се връщаме в Рио на 7-мия ден, за да подпишем един договор.
И същият този договор е вбесил някого.
Някой, който би направил всичко, за да ви попречи да го подпишете.
- Включително и убийство. - Не знам какво да кажа.
- Кажи: Страхотно! Приемам и приемаме! - Говори от свое име!
Ако не приемеш, сделката пропада.
Няма да изгубя един милион заради теб, лигльо.
Може би разбираме причината за вашата загриженост, скъпи Елиът.
Да, скъпи Бастиано. Причината за моята загриженост
е че не искам да срещам куршум с главата си.
Е, може би има известен риск, но милионът си е милион.
Не бих бил твърде придирчив.
- Ние и не сме. Приемам и приемаме! - Чакай. Чакай.
А какво ще кажете за това: 1 млн. долара на всеки от вас
за да ни заместите, + 500 000 за да разкриете враговете ни?
Чуваш ли? Още 500 бона, за да разпердушиним лошите.
Да, така бих приел.
Това е твърде рисковано, братовчеде.
Бих ви предложил нещо, ако не възразявате.
- Казвай, какво е? - Бъдете си, каквито сте.
С други думи, не се опитвайте да ни имитирате.
Вашите личности са толкова очарователно спонтанни,
че би било абсурдно да ги удържим.
Толкова си приличаме, че никой няма да разбере истината.
А тази седмица ще се запомни като едно лудо междучасие,
напълно необяснимо за другите. Съгласен ли си?
- То сега си е лудост. - Знаеш ли, ти си палавник.
- Палавник? - Да, непослушко, немирник.
- Приготвихте ли папките на двамата господа? - Да, ето ги тук.
Мога ли да ти предложа, Елиът, да си промениш прическата?
Как не!? Ти промени твоята!
Синеочко, само ние сме на борда.
Защо самолетът е празен? - Запазен е само за вас, господа.
Мислех, че знаете. - Доста е разсеян.
- Бихте ли желали сок? - Да, благодаря.
Дай да си научим урока.
Добра идея.
Анхел Дуарте, личен секретар, съвестен и прилежен.
Звучи като голяма досада.
Бернардо - икономът.
Надиньо и Бенисио - шофьорите. - Шофьори? - Шофьори.
- Зефа - готвачката. - Обичам я тая Зефа!
Помощник готвачи, камериерки, чистачки,
медицински персонал, градинари и т. н.
Това е цяла армия! - Кой би предположил.
Кой е това? Дона Олимпия Чавез де Алта Мирано -
баронеса на дъра-бъра, херцогиня на дрън-дрън...
близка приятелка на Бастиано Жоао.
Чуй това: "От години имат строго платоническа връзка.
- Платонична. Това да не е някаква забрана? - Вероятно.
Дона Олимпия обожава пъстърва, бордо и Уитман.
Любимци са й Томас Ман, Бекет и Джойс.
- Въртиопашка! - Ще й дам да се разбере!
Връзката й с Бастиано е събитие във висшето общество.
- Знам защо. Само ти не си се уредил! - Това ще се промени.
- Абе ти женен ли си? - Аз ли? Ти луд ли си?
- Не ти, а ти Антонио. - Че откъде да знам.
- Тоя пък кой е? - Албърт фон Айзенберг, доктор,
най-добрият психоаналитик в Южна Америка.
Психоаналитикът на Антонио. - Кой бе? - Твоят психо-доктор.
Антонио Коимбра е ерген без романтични връзки.
Доверен приятел му е доктор Фон Айзенберг -
два сеанса седмично - по 15 бона на месец.
Това се казва приятел!
Богатите са винаги самотни. - Техен си проблем.
Но ако не приличахме на тях, сега щях да летя на планери,
а ти щеше да се ровиш из кофите за боклук.
- Май си понапълнял. - 1-2 кила.
Пробвай малко джогинг, ще ти се отрази добре.
- Може... - Ето ги.
- Шофьорите. - Какво се е случило с тях?
Хей, Ники Лауда!
- Да не сте изгубили нещо? - Не, сеньор.
- Изправете се и вземете чантата. - Да, сеньор. - Да, сеньор.
Луксозна работа!
Аз ще карам. Да видим какво може тая тенекия.
- Но вие не умеете да шофирате. - Сериозно? Ще се пробвам.
Скачай отзад, Мики Маус!
- Тук ли оставаш? - Не, сеньор.
- Да не сме на състезание? - Мислех, че ги е страх от скорости.
Да видим няма ли да се стреснат, като им простреляме задниците.
Свещенна краво, хич не е зле!
Ще ти отнеме седмица да намериш банята.
- Добре дошли у дома, господа. - Благодаря, приятел.
- Някакви новини, Бернардо? - Липсата на новини е добра новина.
- И с пълно основание е така. - Определено, сър.
- Как е в конюшните? - Вирджиния е в прекрасна форма!
Много хареса новата храна.
Докараха й специален зоб от Ирландия.
- Най-после! - Това е добра новина.
- Не виждам Зефа. Зефа? - Да, сър?
Какво си ми сготвила днес?
- Ами днес - нищо. - Нищо? Защо?
Днес е първият четвъртък от месеца, господин Антонио.
И това какво общо има с глада?
Но, сър, довечера е културната вечеринка на баронеса Софрония.
Вие лично потвърдихте присъствието си.
- Как можах да забравя! - С мозък като твоя не е трудно.
В колко часа ни очаква тая Софрония?
В 8, както обикновено, сър.
Значи има време да изтъркам малко кир.
- Кир, сър? - Да, и той трябва да се къпе понякога.
- Персоналът ви очаква в банята. - Нима? И какво ще ми правят?
- Програмата, сър. - За какво ми е?
Програмата за вечерта - пристигна днес от баронесата.
Приятно прекарване, господа.
Имаш ли доверие на Мики Маус да шофира?
- Надиньо, настъпи газта! - Газта ли, сеньор?
Да, настъпи до дупка!
Бих искал да знам как Коимбра са се побирали тук с тези шапки.
- Може би са ги сваляли. - Добра идея.
Виж ми пръстчето! Красиво, а?
- Питай ме колко е часът. - Какво? - Питай ме колко е часът.
Колко е часът?
- Много е красив. - Това са те щастливите времена.
Какво има в програмата?
Соната за арфа, изпълнена от баронеса Софрония Мачато Калдозо.
Следва лекцията: "Напредъкът на изследванията
за определяне на благородния произход чрез кръвен анализ."
А, това е добре - "Пътешествие из тибетската кухня".
- Дойдохме си на думата! - "Употреба на птичите семена."
Как ще ни хранят - в клетка или през прозореца?
Е, ще трябва да играем играта, ако искаме парите, братовчеде.
Но се чувствах много по-добре, когато бях без пари, братовчеде.
Защо не почнем от утре? Тази вечер искам да купонясвам.
С теб съм! По дяволите онези армии! Могат и сами да се оправят.
Сещам се едно местенце. Надиньо! Към пристанището!
Към пристанището, сеньор.
Тук бива повече.
Я живнете малко!
Добре дошли, господа! Заповядайте насам.
Ето, това е най-добрата маса в заведението. Готова е за секунда.
Заповядайте.
Какво ще желаете? - Какъв е специалитетът днес?
- Месо с ориз. - Идеално. - Много добре. Много добре.
- Два пъти месо с ориз? - Нека да са четири. - Добре.
- Направи ги 8. - 8? Божичко, десет порции!
- Здрасти, хубавецо! - Здрасти и на теб, красавице!
Искаш ли компания?
Знаеш ли кой съм аз? Бастиано де ла Корония!
- Искаме шампанско! - Да, шампанско!
Тези могат да ти спретнат едно инфарктче.
Ще има специална почерпка!
Ако не бях видял с очите си как влизат там, нямаше да повярвам.
Видял съм какво ли не, но това бие всички рекорди!
Баронесата ще изгуби почетните си гости, Сидни.
Няма да пропуснат гвоздея на програмата.
Сега ще видят те една сделка! Да тръгваме!
- С коя ли да започна? - Ела после пак.
- Това се казва живот! - Ще го ядеш ли това?
Добър вечер, Танго. Няма места, но ще ви намеря маса.
Искам най-добрата маса.
- Но тя е заета. - Искам онази маса!
Да, веднага.
Какво става?
Не поглеждай веднага. Онези искат масата ни.
Собственикът каза, че е само претекст, за да ни досаждат.
Този джентълмен бил най-долният от всички. Обичал да плаши хората.
Щял да ни направи на кайма, ако не му отстъпим масата си.
Майтапиш се!
Бил най-добрият наемен убиец в града. Искал да го наричат Танго.
Вярно ли?
Фактът, братовчеде, че се нарича Танго в родината на самбата,
означава, че си имаме работа с пълен идиот.
Гризни си малко месце!
Добре ли си, шефе?
Хванете ги!
Пази се!
Време е за едно малко.
Дай му да се разбере!
Какво чакаш? Отивай!
Хайде, пробвай се!
Падна ми!
Ан гард! Туше! Туше!
Я подръж! Благодаря.
Удари ли се?
Боли ли? Е, сега вече боли.
- Да го откараме ли у дома? - Да, бе...
Аз само отивах в тоалетната!
- Шефе, няма ги тук! - Потърси и ще намериш.
Ку-ку! Ето ни пак!
Този път няма измъкване, момчета.
Ченгета! Да се омитаме!
"Шофьорите вдигнали тревога, но полицията пристигнала твърде късно,
бандитите вече били изчезнали в нощта с подвити опашки.
При молба да посочи нападателите си в полицейските досиета
Антонио Коимбра изненадал всички, казвайки, че не е портаджия
и нямал намерение да прецаква никого."
- Ти, тъп, прост, смотан аматьор! - Съжалявам, шефе.
Откакто съм в бизнеса, никой не се е подигравал така с мен!
- Изненадаха ни. - Всички до един?
Шефе, ти каза, че са двама мухльовци.
Не ми се оправдавай, тъпако, клиентът иска резултати!
Не се тревожи. Няма да се повтори! Следващият път ще се погрижа лично.
"Братовчедът Бастиано изгубил легендарния си самоконтрол... "
Какъв шок!
"...и позирал на фотографите."
Шокиращо! - Именно!
"Коимбра обявиха, че ще платят за щетите на заведението,
както и медицинските разноски на пострадалите при сбиването."
Да се бият в онова ужасно място! Знаеш ли какво означава това?
- Някой ги е подмамил в кръчмата. - Кръчма!
Място на пияници, разбойници, непристоен език...
Портаджия, да прецаква...
Повече не бих могъл да се появя в яхтклуба.
Определено е обезпокояващо.
Описах ги като очарователно спонтанни,
но те са си направо опасни!
Да не си очаквал, че ще ни замества херцогът на Единбург?
Разбира се, не, но тези господа отидоха твърде далече.
Опитват се да оцелеят, братовчеде. За жалост - по своя си начин.
Или ще забравим за договора... - В никакъв случай!
... или ще се примирим с настоящия си образ.
Е, и без друго вече съсипаха репутацията ни, братовчеде.
Да се надяваме, че не сме подценили риска.
Рум сървиз! Закуска и чай.
- Добро утро! Гърбът ли те боли? - Не, сър. - Я се изправи.
- Добро утро, господа! - Здрасти, как е?
Господа, съжалявам за произшествието снощи.
А, нищо ни няма. На нас!
- Заповядайте за закуска. - Това се казва приказка!
- Здрасти, синеочко! - Здрасти!
Закуска за сеньор Бастиано Жоао Коимбра де ла Корония Иасеведо.
И закуска за сеньор Антонио Коимбра де ла Корония Иасеведо.
Давай я по-бързо!
Благодаря.
- Чия идея е това? - Не е моя, сеньор.
- Какво има, господин Антонио? - Това някаква шега ли е?
Но това е диетата, предписана ви от диетолог.
Аз съм си диетолог и сам си предписвам диетата!
- Както кажете, сър. - Дайте я на канарчетата.
- Какво, да не си глътна езика? - Мога ли да ви кажа програмата?
Ако е като снощи, хич не си прави труда!
- Програмата за деня, сър. - Пак не я искам.
- Давай, сподели. - Благодаря.
В 11 ч. трябва да посетите банановата плантация.
1-2 банана в 11 ч. хич няма да ми се отразят зле.
Това ли е?
В 16 ч. имате сеанс с д-р Фон Айзенберг.
Това е психото ти.
А вие, сър, в 17 ч. имате среща край езерото с Дона Олимпия Чавез.
- Булката ти! - Имам да и казвам някои неща!
- Да ви приготвят ли каретата? - Страхотен си, Анхел/Ангел.
- Внимавай само с чупките в кръста! - Мога ли да се оттегля?
Разбира се! Може да се разотивате, всички! Чао!
- Не било трудно да си богат! - На мен ли го казваш...
Сякаш от САЩ са се върнали напълно различни хора!
Антонио свири на саксофон! - Нечувано!
- Бастиано пък поиска уиндсърф! - Какво поискал?
С тези неща се носиш по вълните, държейки се за някакво платно.
Не искал да загуби тренинг! - Бастиано? - Бастиано! - Нечувано!
Онези от агенцията да не те намериха под някой мост?
В джаз клуб "Мръсната медуза" в Ню Орлеанс.
- И какво си правил там? - Пускаха ме за малко от затвора,
за да посвиря на саксофон. Имах добро поведение.
- А преди това? - Размотавах се насам-натам.
Бил съм и в Бразилия. - Защо? - Търсех диаманти.
- Не ти личи да си намерил. - Как, бе, сега съм милионер.
А ти с какво се занимаваше? - С какво ли не.
Най-добър съм в падането. - По лице?
Каскадьор съм.
Когато им трябва някой да падне от галопиращ кон в стръмна пропаст,
кого викат? - Кого викат? - Елиът Ванс - най-добрият.
- Падаш си по риска, а? - Поне знам какво правя.
- Не и ти? - Обзалагаш ли се? - Хич не ти личи.
Нима? Спри тук!
Когато препусна към теб, стреляй по мен и само гледай!
Единият е готов, остава другият.
Нищо ми няма. Благодаря!
Това падане струва 500 гущера. - Да не си падал на главата си?
Казах ти, че съм най-добрият.
И като стана дума за глави, внимавай с психо доктора.
- Той пък какво общо има? - Знам им номерцата.
Карат те и майчиното мляко да си кажеш и ровят ли, ровят.
- Къде ровят? - В ума ти, в миналото ти, в миналото ни.
Сещаш се... за двойниците, за двата милиона...
- Е? - Ами...
Понеже си с мека тиква не искам да ни провалиш спектакъла.
Кой го казва! Скачай вътре!
- Застрелях Бастиано, шефе. - Страхотно!
- Падна като презряла смокиня. - Радвам се, че поумня, Танго.
Утре ще оправя и втория.
Хвърли едно око.
Някой познат ли?
Стрелях два пъти и той се строполи на земята.
Загубеняк.
- Антонио Коимбра де ла Корония. - Иасеведо!
- Скъпи ми Антонио! - Радвам се да те видя.
- Радвам се, че си заякнал така. - Правя по малко гимнастика.
- Почина ли добре последните дни? - Не мога да се оплача.
Заповядай, седни.
Имал ли си пак от онези ужасни кошмари?
- Ами, не точно, но... - Но?
Сънувах,... че пресявам пясък в Рио Плато...
Пресявам и пресявам... - Типично!
Повтарящ се симптом на подсъзнанието ти.
- Това било, значи? - Разбира се! Толкова е типично.
Свързано е с детството ти, когато си играл в пясъка с кофичка и лопатка.
- И пресяването ли? - Точно така!
Виждаш ли как се наместват нещата.
- Да, излизат на повърхността. - Да се върнем към детството ти.
От първичните импулси до онези потиснати чувства...
Ще ти помогна да ги изкопаем.
След толкова време най-после си намерих помощник за копаенето.
- Как не сетих, че ще закъснее! - О, мои чисти помисли!
О, възрадвана моя душа! Ей го де е моят Купидон!
- Ти ли си, Олимпия? Жена на... - Любовта!
Ще отронят ли непорочните ти устни признанието ти в любов?
Баш това щяха да правят непорочните ми устни.
О, мой живот, тук си, за да донесеш радост за очите ми и съществото ми!
- Да продължавам ли? - О, платонични друже,
нима непорочните ти устни отрониха това?
Да, отрониха това, но Купидон изгуби си ума!
- Нима това е ден на страст? - По-добре късно, отколкото никога.
Днес е денят. Не! Великият ден!
Аха... Джойс, Пруст, Уипърт... всичките накуп.
Но туй са само думи, макар и тъй прекрасни!
Животът е и кръв, плът...
...мускули... - Баш така си е!
Любими, Купидоне мой!
Типично! Всичко се подрежда. Всичко си идва на мястото!
Новият елемент със саксофона се вписва идеално! - Вписва се, а?
Абсолютно!
Но това е нещо, което не иска да излезе на светло.
- И какво ще правим по въпроса? - Хипноза.
Концентрирай се, Антонио. Следи с поглед писалката.
Съсредоточи се. Още... още... още... още...
Ти си спокоен... Спи ти се... Затвори очи, Антонио.
Вече спиш... дълбоко... защото си спокоен.
Спокоен, отпуснат... и спокоен.
Спи... спи...
Чуваш гласа ми, Антонио.
Ще ти задавам въпроси, а ти ще отговаряш, защото така искаш.
Искаш да ми кажеш всичко, нали? - Да.
- Предстои ти да сключиш сделка, нали така? - Да.
Искам да знам всичко за сделката.
Искам да знам всичко, което правиш всеки ден до подписването!
Ще ми кажеш всичко!
Теб па кво ти пука?
- Какво каза? Повтори, Антонио. - Теб па кво ти пука?
Сега ти ще ми кажеш всичко! На кушетката!
Казвай! Защо те интересува какво правя и онзи договор?
- Част от нормалната терапия е. - Това вече е моята терапия!
- Това е ужасно недоразумение! - И не е единственото ужасно нещо.
Говори, да не ти размажа носа! За кого шпионираш? Казвай!
Всичко ще ти кажа, само ме пусни...
О, мигове без одеяния, когато ти ме облада...
Сега сме тук. Какъв възторг и страст неудържима!
Дай ми живот, груб и суров! Помниш ли, любими мой?
Това е любимият ти поет.
Да не искаш да кажеш, че го е писала Йоко Оно?
О, колко сладко се шегуваш!
Много добре знаеш, че го е писал божественият Уитман.
Кажи ми... той ли е изворът на днешната ти страст?
Да забравим миналото. Отсега нататък съм новия Бастиано.
- Ще наваксаме изгубеното време... - Не ще и дума.
- Стой на място! - Лейтенант Коломбо, ето значката ми.
- Тия не ми минават. - Мошеник! За кого работиш?
- Ще разбереш. Влизай в колата! - Добре.
Не в твоята, а в моята кола! Влизай!
Падна ли ми! Фалшиво ченге!
Копеле! Хайде!
- По дяволите, взел е ключовете! - Ще се пуснем по инерция по хълма.
Хей, спри!
И тези ключове е откраднал!
Дърпай шалтера, трябва да говорим!
Време е за къпане. Всички в басейна!
Изтърва купона, братовчеде. - Нападнаха ме фалшиви ченгета.
Тук има шпионин.
Да отидем някъде, където да поговорим на спокойствие.
- И после? - Притиснах го.
Проснах го на кушетката и го стиснах за врата. - И после?
Искали да се порови из мозъка ми, все едно дълбае с бургия.
- И какво му каза? - Че с бургия си чистя ноктите.
Много хитро. И какво ти каза?
- Има среща утре в 16 ч. - Къде?
- А къде е психо докторът сега? - Избяга.
Спокойно. Само ни кажи адреса.
Знаете ли къде е директорът?
Да сте виждали директора?
Да знаеш случайно къде е директорът?
Благодаря.
В офиса си е - по коридора, втората врата след душовете.
Сигурен ли си, че си разбрал правилно?
И още как! Трябва да четеш между редовете.
- Какви ги вършиш? - Уча се да чета.
Хубава книжка си намерил. Хайде.
Господине? Господине?
Скоквай, чедо, пощальонът дойде!
Я, кой бил тук!
Добра работа. Ще ти звънна после.
Заповядайте, седнете, господа. - Не, благодаря.
Отбихме се само да ви дадем това. До скоро виждане.
- Добре, слагаме картите на масата. - Но не е ваш ред да играете.
Дори с каре аса нямате шанс. - Има право.
Дай ми шефа, сладурче.
Да, какво има?
Пощата пристигна. Донесоха я двама идиоти.
Ако това пак е неква глупост, Танго, ще те...
Не е глупост, шефе. Коимбра седят точно срещу мен.
Да не се казвам Танго!
Определено е Танго. Доведи ги за уикенда!
Ясно, шефе. Шефът ви кани на гости за уикенда.
- Свободен ли си? - Кога, за уикенда ли? Да.
Тогава приемаме.
Но само ако дойдат и те. - Това се подразбира.
Не унивайте отсега. Най-лошото тепърва ви предстои.
- Ей, затвори прозореца! - Задушно е, не мога да дишам.
Остави го да си поеме дъх. Може да му е за последно.
Кучи син! Тръгвай!
Не преследват нас. Карай си спокойно.
Отбий и ги пусни да минат.
- Добро утро. - Я да млъкваш!
- Ей ти! - Но,... - Казах ти да млъкваш!
Сега я загази, мой човек. - Може би не сме се разбрали.
Много добре те разбрах. Излизай!
Кретен!
Аз съм Бастиано де ла Корония. - Иасеведо!
Братовчед ми Антонио.
Тони, ела да кажеш здрасти на милия полицейски служител.
Здрасти, мили полицейски служителю! Мръдни, бе, тъпак!
Братовчедите Коимбра! Разбира се! Братовчедите Коимбра!
Явно е недоразумение. - Искрено съжалявам, грешката е моя.
- Аз съжалявам. Нали разбирате... - В такива времена живеем.
Какво съвпадение! Тъкмо отивахме в полицейската академия.
- Наистина? - Да!
Щяхме да им дадем 5 000 билета за неделния концерт.
- 5 000 билета. - 5 000!
Не може само да работят, трябва и да се позабавляват.
Момчетата го заслужават.
Работят толкова упорито. - Да, разбирам ви прекрасно.
- Защо не ви ескортираме! - Благодаря! С удоволствие!
Ще бъде ли прекалено, ако помолим да се повозим при вас?
- Защо не? - Това е мечтата на живота ми -
да се возя в полицейска кола и да съм невинен.
Ще ескортираме господата до полицейската академия.
Карайте след нас. Заповядайте, господа.
Карай след нас, Джеймс!
Друг път като чуете сирена, отбийте встрани и спрете.
Разбира се, полицай.
Поздравления, полковник! Чудесни са!
Благодаря от името на всички кадети. - Високо ценим труда ви.
Мога ли да ви помоля за една услуга?
Ако може, телохранителите ни да погледат малко. Ще им е от полза.
- Разбира се, с удоволствие. - Разчитам на вас, момчета,
да научите нови номера тук. - Особено ти, Самба!
Откраднали му колата под носа. - Лимузина, точно като тази.
- Разведи господата из района. - Заповядайте, господа.
Ето там е гимнастическият салон.
А там е игрището.
- За нас бе удоволствие, полковник. - Благодаря ви, господа.
Ние ви благодарим.
Хайде, последна обиколка.
- Давай да изчезваме по-бързо. - 394413.
- Това билет от лотарията ли е? - Не, телефонът на нашия човек.
Танго го набра пред мен.
Няма да си мокря водолазния костюм от Гучи,
само за да се добера до някакъв остров.
Не можеш да чуеш, ако някой вика за помощ от остров.
- Ще се бавите ли много, сеньори? - Връщаме се след час.
- Здравей, октоподе! - Ти кого наричаш октопод?
Че кого другиго? Ръцете ти са палави и сръчни като пипала.
Да, бе, да... Налей по нещо, медузо.
- А си мръднал, а си при рибите! - Какво става? Какво искате?
Кои сте вие? - Само кажи кой е клиентът.
Не знам за какво говорите.
Кой те нае да убиеш братовчедите Коимбра?
Казвай, да не почиваш на дъното на морето!
Не знам. Не съм виждал лицето му.
Видяхме се само веднъж. Беше в дълго палто, с кърпа
и плътни слънчеви очила.
Плати ми предварително. - Колко - 20 000 долара.
Не е чак толкова много.
- Как се свързваш с него? - Винаги той ми се обажда.
Има тъничък гласец. Много е особен.
- Не е мечтаният жених, значи. - Кълна се, казвам истината.
- Тоя е неоткриваем. Май изтървахме бонуса от 500 000. - Не мисля.
Хайде, приятел. - Какво ще ми правите?
Ще пошляпкаме малко.
Уникат!
- Чуй това, братовчеде. - С удоволствие.
Северни и южни ветрове... Бял ден и черна нощ...
Реки и планини делят ме от дома. За мене времето е спряло,
щом заедно сме аз и ти.
Трогателно.
- Влез! - Пиколото.
Вестникът ви от Рио, сър. - Благодаря.
- Какви са новините? - Я да видим...
О, не! Не!
"Братовчедите Коимбра в подземния свят"
Възмутително!
"До ранните сутрешни часове братовчедите Коимбра
се забавляваха в компанията на най-известните бандити на Рио.
Фотографите пристигнали на мястото след анонимно телефонно обаждане.
Клубът "Вино, салса и жени" тъкмо бил отворил врати
след първия скандал с братовчедите, който го беше затворил."
Още един скандал! Семейното име е обезчестено!
Обезсмъртени в компания на гангстери!
Ние! Коимбра де ла Корония! - Иасеведо.
Искахме да изпратим две агнета на тигрите, а пратихме два тигъра!
Невероятно! Наистина невероятно!
Нещо повече - повече никой няма да иска да прави бизнес с нас.
Как допуснахме подобна грешка?
Трябва да се върнем незабавно в Рио.
- Сега? - Нямаме избор.
Отиваме, плащаме на онези диваци
и обясняваме всичко на пресконференция.
- Всичко? - Да, всичко!
Заплахите, покушенията, идеята за двойниците...
Известно време ще сме в центъра на събитията, но после...
те отново ще са си те, а ние - нас.
Братовчедите Коимбра де ла Корония. - Иасеведо!
- Спрете там, командире! - Командир Ван де Бош и воините му.
Готови сме на всичко за пари. В куфарчето ли са?
А остатъка? - Когато завършите мисията.
Утре вече ще бъде късно. - Нещо друго?
Искам ги живи. Имат доста неща за казване.
Разрешете! След мен, момчета!
Това вече е нечувано.
На връщане бяха толкова пияни, сякаш бяха изпили цял язовир!
И после внезапно ни викат на летището!
Ето ги.
Добро утро, господа. Мина ли ви махмурлукът?
- Какво е това? - Колата ви, господа.
С всички модификации, както поръчахте.
Спортно окачване, турбо бензин...
Вдига до 160 км/ч за 8 секунди! Истински звяр!
- Веднага да се пребоядиса! - В оригиналния й цвят!
- Напускаш ли? - Не, сеньор. - Заеми мястото си, тогава!
- Вратата! - Да, сър.
- У дома ли? - Не, фермата в Сан Хосе.
После върнете колата вкъщи.
- За мен само чисто кафе. Много! - И за мен също. С две наденички.
- Добро утро, господа. - Нещо ново?
Само едно обаждане за господин Бастиано.
Дона Олимпия Чавез.
Темата на следващата ви литературна среща ще бъде:
Любов или смърт - дилемата на деня.
Ще хапна и двойно препечена филийка.
- Извинете, сър... - По-тихо!
Един господин по телефона твърди, че той е вас.
Как си, Тони? Нямаш търпение да се прибереш?
Да, тук е.
Имаш поздрави от Елиът Ванс. - Страхотен пич!
Ще се видим в Ню Йорк. Какво искаш да кажеш с това?
Тогава ще изкупим вестниците!
Защо тогава искаше да ни купиш? Добре, погребението си е твое.
Добре, разбрах! До скоро.
- Ще се повозим. - До къде?
- До фермата в Сан Хосе. - Фермата в Сан Хосе ли, сър?
Но сега е извън сезона и къщата не е подготвена.
- Ще млъкнеш ли приятел? - Да, сър. - Благодаря.
- Колата ви е тук. - Да тръгваме.
Не мога да повярвам!
- Кой ви каза да пребоядисате колата? - Вие, сеньор. На летището.
Ти полудя ли? Сега излизаме. Откарай ни до Сан Хосе.
- До Сан Хосе ли, сеньор? - Но аз тъкмо... ние...
Не ви ли откарахме там току-що? - Да не си пил?
- Аз? Не, сеньор. - Скачай отзад, той ще кара!
Съжалявам тъкмо тръгнаха. Към фермата в Сан Хосе.
Няма защо.
Да бяхме се оставили да ни убият, за да не се червите в клуба.
Не това имахме предвид.
Но трябваше ли да ви снимат с известен гангстер в бардак?
Я стига с тия превземки! Проблемът е във вас!
С господин Ванс се справихме блестящо със задачата!
Първо - шефът се посра от страх. Второ - дясната му ръка...
Как му беше името? - Танго! - Да-а, Танго.
И той се посра чак до ушите!
Цялата им операция се осра! Схванахте ли?
- Вонята е направо отвратителна, но схванах, г-н Уандър. - Добре.
Няма смисъл да продължавате. Очевидно не се разбираме.
Ако шоуто е свършило, ни дайте парите и спускайте завесите!
Говори по-високо.
Теб търсят, Бастиано.
- Мен? - Да, същият.
Бастиано Коимбра на телефона.
Кой сте вие? Какво искате?
Моля?
Затвори. - Кой беше?
Човекът, който ни иска мъртви.
Каза, че ще ни унищожи.
Звучеше съвсем сериозно. - О, Божичко!
- Някой знае ли, че сме тук? - Шофьорите, разбира се.
Те няма да кажат на никого.
Секретарят ти, който се опита да ме умори от глад.
Твърде тъп е. Не знае дори откъде да започне.
Икономът! Винаги той е виновен.
Бернардо? Та ние сме израснали пред очите му!
Сега може да иска да ви погледа и как умирате.
Сетих се. Сега ще се обадя и...
Здрасти, Анхел, Бастиано Коимбра на телефона. Някой да се е обаждал?
Благодаря. Благодаря много.
- Има ли ефект? - По-късно.
Да видим вашия "Джон Хенкок". - Джон Хенкок?
Подписвайте чековете.
Може ли отново да вдигнем завесата?
Първо дайте парите.
- Хеликоптер. - Да. Голям хеликоптер.
- Войници ли са? - Е, не е кавалерията.
- Кои са тези? - Наемници. Знам ги тия копелета.
О, г-н Уандър, щом ги познавате, бихте ли им казали да си вървят?
- Не. Ще ни нарежат на парченца. - Какво да правим?
- Започвай да се молиш. - Затворете прозореца.
Коимбра, хванахте се като плъхове в капан!
- Кои сте вие? - Командир Ван де Бош.
Това са моите момчета.
- Какво искаш? - Двамата Коимбра.
Излезте или ще срутим къщата върху главите ви.
- Дайте ни време да помислим. - Имате 2 минути. После влизаме.
Започвам да засичам.
Слушайте, ако излезем всички, ще ни бастисат наведнъж.
Ако излезем ние двамата, ще очистят нас, а вие спестявате 2 млн.
Но не сме чак толкова тъпи.
А ако излезете вие, ще убият вас и ще отнесете двата милиона, но
ако излезете ти и малкият братовчед, ще убият вас
което значи, че големия братовчед и аз ще сме спасени и богати!
А, не ми харесва.
А ако излезем с големия братовчед, вие двамата печелите всичко.
- Така е по-добре. - Не, по-зле е. Чакайте!
Измислих! Братовчедите първо подписват чековете и после излизат!
Тоя път добре го измисли!
Но така губим и парите, и живота си!
Чудо голямо и без друго не можете да си ги вземете в гроба.
Коимбра, времето изтече!
- Ей, това са халосни! - Да, искат ни живи.
Пазете се, ще ви застрелят!
- Спри огъня! - Стреляй, капитан Де Бош!
Аз съм Коимбра де ла Корония! - Иасеведо. - Иасеведо.
О, също и Иасеведо!
Стреляй, палячо! Не ме е страх от теб и скаутчетата ти!
Я млъквай.
Ами ние какво да правим?
- Имате ли такива панталони? - Ленени ли?
Да, предполагам... - Слагайте ги бързо тогава.
Махнете пръстените, саката и вратовръзките.
- Защо? - За да си спасите задниците!
Разбирам. Не искате да разберат, че сме четирима.
- Загря го. - Хайде, действайте!
Винаги съм казвал, че моят двойник е по-умен от твоя.
Ако не излезнете, Коимбра, ще пусна бойните си кучета!
- Така добре ли е? - Да, много добре.
- Косата ти. - Какво? А, да, разбира се.
- Някога били ли сте се с юмруци? - Учил съм в Швейцария!
Не съм се бил никога в живота си.
Повишавал съм тон само веднъж, когато бях петгодишен.
Напред!
Хвърлете оръжията, искам ги живи. По-живо!
Покривайте вратата, а вие проверете горе!
Ти и ти - там! Останалите след мен!
Обувката ми!
- Ей, обувката ти. - Благодаря.
Аз съм Антонио Коимбра де ла Корония... Иасеведо!
Да не си търсиш работа в цирка?
Помощ!
Това ще те научи на обноски!
- Влизай! - Спаси ме! Благодаря!
Много добре!
Насам.
Търсите ли някого?
Едно, две, три! Ти си наред!
Едно, две, три!
Я чупка! Ти също!
- Моя е! - Добре, вземи я.
Вижте сега как става! Видяхте ли?
Мръдни насам.
Изненада! Я, какво е това?
Ще ти натикам крака в устата!
Десен! Сега ляв! Браво, бе!
Ела тук, Бастиано. Хайде, давай!
Не се бой!
Ей така! Видя ли? Хайде сега ти.
Прасни го, де!
Много добре, партньоре! Затвори вратата.
- Насам! - Не, натам!
Капитане, имам задача за теб.
Тук Бош до контролната кула. Тук Бош до контролната кула.
Приемам, командире.
И двамата са при мен.
Живи, надявам се?
Да, много живи даже.
Ще ги откриете в къщата - добре вързани.
Свободен сте, командире. Мисията ви е изпълнена.
Бош е. Край.
Анхел, изпрати кола да ни прибере от Сан Хосе.
Благодаря.
Идва. - А ние какво да правим?
Скрийте се.
- Това съм аз! - Ужасно!
Без мустаци ми харесваш повече.
Нямам нищо против теб, повярвай ми, любими!
Но онова чудовище, онази гладна, хищна пираня...
Ти разори баща ми, съсипа го и го прогони! Мразя те!
Успокой се, мисли за Уитман. - О, да, Уитман...
Братовчед ти е чудовище, долен кръвопиец без душа, без...
Достатъчно, отиде твърде далеч.
- Често ли припада? - Свръхчувствителна е.
Хайде, помогни ми, "долен кръвопиецо".
Знаеш ли какво? Тя е права. Ти си долен човек.
Знаеш ли какво? Тя е права. Ти си долен човек, братовчеде.
Нищо подобно. Аз бях ограбеният.
Преди две години при финансова сделка с други партньори
бащата на тази истеричка провали всичко.
Един прекрасен ден той опразни сейфа и изчезна.
Сега живее много луксозно в Париж.
Старият не бил глупак.
Той убеди дъщеря си, че всичко е по моя вина.
И ето какви са последствията. - Трябва само да й обясните.
Бастиано ще се погрижи. Тя ще го послуша, сигурен съм.
Само бъди малко по-нежен с нея. - Мислиш ли, че има смисъл?
Вероятно.
- Добре. Сега чековете. - Моля? - Подписвайте чековете!
Колата ни идва да ни прибере. Продължавайте.
- Колко беше, хиляда? - Милион! - И половина!
На всеки!
Да профукаме тия пари, преди да сме се развалили като тях!
- Точно навреме, Мики Маус! - Благодаря, Бенисио.
Знаеш ли, Тони, май няма да е зле да се запишем на бокс.
Да. И ще спра диетата си незабавно.
Сега ни откарай на летището,
после се върни тук, вземи ни и ни откарай у дома.