Хайде!
Контрол!
- Физическата сила без контрол не служи за нищо.
- Още веднъж. От начало.
Това беше на една приятелка.
- Знам човек, който може да го оправи.
Икономката ни ти праща дрехи,
които се надява да харесаш.
Добре ли си?
Откакто съм тук чувам гласове, които непрекъснато са в главата ми.
Сигурна ли си, че няма причина? - Не знам.
Ако си в настроение
си добре дошла да вечеряш с нас.
Не мисли, че храната която ядете представлява интерес за мен.
Държиш се така все едно ти си единствената, която чувства болка.
- Ти какво знаеш за болката?
Кейгън ми е баща.
Майка ми беше убита пред очите ми.
Майка ми и баща ми бяха убити...
Владимир.
Онези се канеха да ухапят и мен.
Ако Владимир не беше дошъл нямаше да съм тук днес.
Владимир. Себастиян. Храната ви.
Май съм седнал на детската маса.
Храната ни свършва.
- Трябва да отидем до града за провизии.
- Не. Идеята не е добра.
- Ще готвим това, което имаме. - Трябва да се храним.
Може би спасителката ти ще вечеря с нас.
Добре дошла. Ще седнеш ли при нас?
Стана много популярна, нали?
Мисля, че ти донесе надежда в обществото.
- Това изненадва ли те? - Мислех, че ще се страхуват от мен.
Страхуват се само от непознатото.
- Може ли да видя зъбите ти?
Харесват ли ти дрехите?
Да. Благодаря.
Татко,
в дните след като получих писмото ти
станах свидетелка на странни неща, непознати до сега.
Мисля, че си прав.
Бримстон е загубен.
-Погрижи се това писмо да пристигне бързо.
Много е важно. - Да, Катрин.
Медальоните на враговете ни.
Остана само Бримстон.
Събери армията ми.
Настъпи часът да нанесем последния си удар, верни мои войници.
Обиколете земята, намерете обществото Бримстон и го унищожете,
доведете ми дампира, не оставяйте живи хора по пътя си.
Обещанието за вечен живот чака тези, които победят.
Тези които се провалят ще намерят само смърт.
- В добра форма си. - Накрай да се разберем за нещо.
Себастиян, Владимир те вика. Чака те в голямата зала.
- Напредваш.
После ще продължим.
- Дуалираш ли се? - Малко.
Биеш се слабо. Не влагаш много от себе си.
Това е планът ми. Заблуждавам те.
На плана ти също му липсва нещо.
Но все пак те отблъсквам.
- Не съвсем.
Учителят ми беше велик войн.
Той смята, че дори в Бримстон има предатели.
Баща ми!
- И къде е този войн? - Той се превърна в наш враг.
Вампир. Служа на Владимир
и на обществото, което защитава хората.
В какво се изразява лоялността ти?
- Любопитна си.
Целта ми е да изпълня волята на баща ми.
Да убия това, в което той се превърна.
Както виждаш, всичко може да излезе от контрол.
Трябва да внимаваш повече.
Държи приятелите си близко, а враговете още по-близко.
Владимир ми го каза.
Ще продължим по-късно.
Добър вечер, графе. Кейгън ви поздравява.
Сигурно си очаквал това писмо от Бримстон? От Катрин?
Стига си ме замерял с разни неща.
- Знаеш ли, Елрик Кейгън не проявява търпение и не обича амбициозните вампири.
Особено тези, които са рискови.
Не мисля, че кореспонденцията с дъщеря ми
касае господаря ти.
- Значи планираш нещо. - Плановете са за хората.
За нас съдбата е по-подходяща.
Къде се намира Бримстон? Кажи ми веднага или ще си понесеш последствията.
Усещаш несигурността, нали?
Вече нищо не е сигурно.
Бъдещето трябва да е в ръцете на човешки същества,
а не в тези на кръвожадни вампири.
Между другото, това е покана.
Поканих дъщеря ми Катрин, отнася се и за Кейгън...
да се присъедини заедно с мен към, така да се каже, един по-добър свят.
Благодарността на Крейгън или гнева на Крейгън.
Къде се намира Бримстон?
Наистина ли очакваш...
да предам дъщеря си?
- Странно.
Не приличаш на доблестен човек.
Дай ми картата!
Дайте съдбата ни.
Тръгваме веднага. Няма време за губене.
Вземи Себастиян със себе си.
Катрин, искаш ли да поговорим за нещо?
Не трябва да пътуваш с нея.
Тя ще те застраши. Кейгън със сигурност я търси.
Ти си важен войн за обществото Бримстон.
Работата ти през годините
има основен принос за борбата и оцеляването ни.
Никой никога не е поставял на съмнение това.
Не търся похвали, Владимир.
- Просто искам да се чувствам сигурна. - Ти си нашият водач.
Рейн е боец.
Ще взема Себастиян, щом така искаш.
Приятел съм с чичо ти от много години.
Той е един от защитниците на това общество.
Чудесно е, че можем да работим с него.
Кажи на чичо си, че има посетители.
Мога ли да ви помогна с нещо?
Да слезем долу.
Внимавайте къде стъпвате.
Интересно място.
Трябва да действаме бързо.
Какво е това?
Барут от Китай.
Ще го вземем.
Всичко готово ли е?
Вземете още нещо, ако ви трябва.
Светена вода.
- Подарък от Бримстон. - Благодаря.
Атакуваха Бримстон... Всички са мъртви...
- Не е възможно. - Домастир и армията му...
Има ли оцелели?
Не можете да се върнете. Прекалено много са.
- Търсили са теб. - Как са ни намерили?
Явно са намерили начин.
Нещо не е наред.
- Как са разбрали? - Кейгън иска това.
Да примами останките на Бримстоун обратно,
за да ни унищожи веднъж завинаги.
Домастир ще плати с живота си за тази касапница.
Щом искат битка, ще я получат!
Беше Катрин...
Децата ще получат свободата си.
Поколението на Бримстон ще се превърне във вампирско поколение.
Никога!
Тя ни предаде...
Мъртъв е.
Просто ме пусни, Себастиян. - Не мога.
- Трябва. - Къде отиваш?
Продължавам сама.
Всеки, който се доближи до мен умира, Себастиян.
Дойдоха за мен и за Окото.
Не беше нужно онези хора да умират. И вие не трябва да сте с мен.
- Не е нужно да го правиш. - Ще намеря сърцето.
С два талисмана мога да посрещна Кейгън.
Как мислиш, че ще намериш Сърцето?
Чувам го.
Довиждане, Себастиян.
Почакай. Ето.
Можеш да го носиш с гордост.
Моля те.
Вземи...
Това ще те пази.
Няма следа от нея.
Сър, няма я и сред мъртвите.
Може би никога не е била тук.
Връщаме се при Кейгън.
Пригответе лодките. - Да, сър.
Насам...
Може би пророчеството е истина.
- Дори да намери Сърцето не може сама да се изправи пред Кейгън.
Нищо не намерих.
- Сигурна ли си, че е тук? - Съмняваш ли се?
Дядо ми го е скрил тук.
Трябва да го намерим.
Защо оставихме другите да умрат?
- Или те или всички нас?!
Пожертвахме ги, за да оцелеем. Бримстон е минало.
Няма да се преклоня пред никого.
Предпочитам да умра отколкото да изпълнявам заповедите на Владимир.
Няма да позволим на Кейгън да ни отнеме свободата.
Сърцето ще отиде при баща ми.
Ако искате да живеете ще пазите входа докато се върна.
- Да, Катрин.
Няма да дойде. Би било лудост.
- Не се тревожи, Себастиян. Ще дойде.
Идвам при Кейгън.
Какво прави?
Донесох Сърцето за баща ми.
Дай ми го. Хайде.
Имаш каквото искаше. Сега ме заведи при Кейгън.
За мен ще бъде удоволствие. Заведете я.
Е, Себастиян...
боя се, че има само един начин да влезем.
Влизай!
Господарю.
Дампирът дойде и донесе Сърцето.
Отлично.
- Да я доведа ли? - Още не.
Точно в полунощ
се пригответе да видите началото на нова ера.
Опразнете залата.
Опразнете залата! Ходом!
Марш!
Хайде!
Оставете ги живи. Заведете ги в клетките.
В клетката!
Удвоете охраната на замъка.
Тази вечер плъховете ще пируват.
Приятен престой.
А ти скъпа моя, ще останеш за церемонията.
- Не знам нищо за никаква церемония. - Окото, дампирке.
Церемонията по измъкване на Окото.
- Рейн, добре ли си? - Да.
Радвам се, че и двамата сте живи.
- Може да не сме само ние. - Може Катрин все още да е жива.
Ако не е, поне е загинала достойно.
Надявам се да е жива.
Какво знаеш за тази церемония?
Това е древен вампирски обичай, създаван за защита на талисманите
в случай, че попаднат в чужди ръце.
Какво ще стане с мен?
Това е само легенда. Казват, че се изважда душата на жертвата.
Чуйте.
Вече не знам какво ще стане с мен.
Надявам се, не ме смятате за толкова глупава
да си мисля, че бих могла да го победя.
Но няма намерение да спра да се бия дри за секунда.
Нито пък ние.
Отвори.
И вържете ръцете и.
Време е за церемонията.
Да вървим.
- Трябва да се измъкнем от тук, Владимир. - Да трябва да опитаме.
Дори напълно победена пак не се покоряваш.
Щом аз съм победена, а ти си толкова силен
защо трябва да умра окована и държана от стражите ти?!
Рискът си струва. Благодаря ти, че ми донесе Сърцето.
И за миг не бях помислил,
че мога да го получа толкова лесно.
Ако оживееш след тази церемония, което е малко вероятно,
можеш да останеш в замъка ми.
Предпочитам да гния в килия отколкото да седя на масата ти!
Така да бъде.
Да започваме.
- Стража! Приятелят ми не е добре.
Не знам какво му стана.
Отдръпни се.
Не беше трудно.
Дивачка!
Моля, продължи.
Това е краят на Бримстон.
Имаш Сърцето у теб. Дай ми го.
Ще трябва да го изтръгнеш от гърдите ми.
Така да бъде.
Стилна си, Рейн, но нямаш опит.
Дай ми сърцето и ще те пощадя.
Предпочитам смъртта пред това, да си ми господар.
Ще взема сърцето и чрез обединениете талисмани...
вампирите ще управляват света.
Горко ти ако не успееш.
Векове наред си криехме в сенките без да нададем глава.
Копнеехме за свобода, Рейн.
- Обрече ме когато изнасили мама.
Ще се погрижа тя да бъда отмъстена.
Неблагодарна кучка.
Избра да си човек и сега ще умреш като такъв.
Сам ще я намеря...
- Ранена си. - Не ме интересува. Кейгън е мъртъв.
Ти как си?
Не! Не! Не!
Моля те. Моля те.
Не е нужно да умираш.
Времето ми свърши...
Кейгън е мъртъв.