Какво имаш за нас?
- Намерих нещо интересно.
Погледнете това. - "Невероятният дампир. "
Някои смятат, че тя е извращение на природата.
Някакъв карнавален изрод?
- Джулиъс, не ни губи времето.
Да, сър? Какво да ви донеса?
Чаша абсент.
Веднага, сър.
И искам чиста чаша.
Разбира се.
Харесвам подхода ти към хората.
Действаш радикално.
Тази жена.. Какво си чувал за нея?.
- Възможно е всичко, да са най-обикновени измислици,
но тази жена е способна на неща,
които са отвъд природата на обикновените хора.
Насам, хора! Хайде!
Невероятната Аменда!
Браво!
Приближете се.
Вижте изрода на всички изроди!
Дами и господа..
Представям ви красивата Рейн!
Същество, което е много чувствително към водата!
Вижте какво ще стане!
Кожата й изгаря!
Сега...
Само допирът дори!
Гледайте внимателно.
Ще станете свидетели на нещо зловещо!
Гледайте! Погледнете!
Кожата и се излекува!
Погледнете! Чудо!
Погледнете чудовището!
Влизай!
Възнаграждението ти.
Колко време ще ни трябва за да стигнем там?
Рейн. Добре ли си?
В момента обмислям план как да се измъкнем от тук.
Чичо ми е моряк.
Веднъж ми разказа за едно място, където хората си играят
по цял ден. Там дърветата раждат плодове
във всички цветове на дъгата. Цялото небе е осветено от слънцето.
Не звучи ли прекрасно, Рейн?
Скоро ще се измъкнем от тук. Сигурна съм.
До тогава, дръж това близо до себе си.
За закрила.
До скоро, приятелко.
Добър вечер, господарю Кегън.
- Какви новини ми носиш?
Боя се, че новините са обезпокоителни.
Какви са?
- Търсенето даде резултат.
дампир. Млада жена.
Къде е момичето?
- Няма никакво момиче.
Ще я намеря.
Значи тя е жива. Успя да се изплъзне от ръцете ми.
Трябва да я намериш. Тя е заплаха за плановете ми.
Изпрати най-добрите си шпиони, Домастир.
Да, господарю Кегън.
Тихо. Всичко е наред...
Хванете я! Ще избяга!
Кегън изгражда мощна армия, а ние отиваме на карнавал.
Само аз ли мисля, че сме на грешна следа? Катрин?
- Помисли за тази армия, Себастиян.
Обществото "Бримстон" е сянка на това, което беше.
Опитвам се да видя смисъла в намирането на този изрод.
Чуйте ме, Рейн най-вероятно е вампир който е бил държан в плен.
Използвали са я в цирка.
Може би тя е човекът. Фокусирай вниманието си на Кегън.
- Отдавна съм се посветил на това.
Не изгубихме ли достатъчно време с тези измислици?
Това е дело на млад вампир. Тя е извън контрол.
Жадна е за кръв. - Или, може би, на млад дампир.
Имаме работа.
Не мърдай.
Видя ли кой те ухапа?
Рейн, вземи меча ми.
Нищо не видях. Дори не помня какво се случи.
Ухапана си от вампир и не си спомняш нищо?
Трябва да те убием. - Моля ви!
Тя не искаше да ме ухапе. Тя не е вампир.
Носеше разпятието, което й дадох.
Тя ми е приятелка.
Имаме още работа.
- Подминахме малко село.
Ще се опитам да намеря дали не се е скрила там. С твоето позволение, разбира се.
- Добре.
Ако тя е това, което си мисля, че е, вероятно не сме единствените, които я търсят.
Викал си ме.
Имам съобщение за дъщеря ми.
Скъпа Катрин...
Пиши само Катрин.
Въпреки, че в миналото имахме определени различия
сега съм склонен да заровим томахавките
за доброто на човечеството.
С болка трябва да призная,
че нашето обично, но отслабено общество "Бримстон"
вече не може да победи Кегън.
Все пак обаче, не трябва да се отказваме в опитите си за обрат.
Надявам се ти
да бъдеш така добра да ми помогнеш да защитя
хората по тази земя.
Само ти и аз знаем какво е скрито
в крепостта на Бримстон. Знаем стойността и важността му.
Трябва да ми донесеш онова нещо.
Трябва да го предпазим от... от тези, които искат да ме провалят.
Задраскай "ме"...
Да подкопаят свободата и човечността.
Заедно ще спрем тази лудост
и ще възстановим мира по тази земя.
Това е. Подпис, "Твой любящ баща и т.н."
Какво мислиш?
- Много трогателни слова.
Толкова си циничен.
Намери си друга храна.
Стой далеч от нас.
Няма да ви нараня. Убивам само вампири.
- Съжалявам за приятеля ви. - Той ми беше брат.
Съжалявам, че трябваше да го оставим там.
Защо ни спаси? - Не знам.
- Къде е семейството ти? - Нямам семейство.
дампир, дампир...
Последвай ме... Хайде!
Виждам пътуване в бъдещето ти.
Пътуване, което ще сложи край на нещо?
А, дампир? Не знаеш, нали?
- Ще ти обясня. - Очаквах те.
- Има причина за това да си тук. - Как ме нарече?
Твоят вид представлява много стара легенда.
Странно е да видиш истински дампир.
Полувампир, получовек.
Тези като теб се убиват още при раждането им.
Ти обаче си била скрита много добре.
Явно приказките ми са верни.
- Имаше един човек.
Човек? Кегън? Той не е човек, а вампир. Ти си негово дете.
- Той уби майка ми.
До сега не е имало щастлив съвместен живот на вампир и човек.
Лъжеш.
Горката ти майка...
Ще го убия.
Чуй ме, дампирке. Не ми е лесно да ти го кажа.
Намираш се в голяма опасност.
Кегън се превърна в най-силния вампир.
Възползва се от земя без господар.
- Не ме интересува. Как да го намеря?
- Колко си наивна!
- Кажи ми.
Живее в Замъка на градините отвъд Тъмните планини.
Няма сигурен начин да се влезе,
но...
има един древен медальон,
който Кейгън търси.
Ако той е у теб, Кейгън непременно ще те потърси.
- Защо ми казваш това? - Защото това ми е работата.
Аз съм носителката на пророчеството.
Този талисман на Окото се пази в Селебринския манастир.
Намира се на юг.
Бъди внимателна, детето ми. Това око е много повече от обикновено стъкълце.
Медальонът притежава голяма сила,
но можеш да се справиш.
Ще помогнеш на целия свят като опазиш талисмана от Кейгън.
- Светът не ме интересува. Интересува ме само Кейгън.
Благодаря ти.
Имам новини. Дампирът търси Окото.
Добре. Тя ще ни заведе при него.
Съмнявам се, че възнамерява да го донесе на любящия й баща.
Убий я. Остави я да намери Окото и след това я убий.
Не би трябвало да те затрудни.
Оказа се прав. Не я търсим само ние.
Какво искаш, дете мое?
- Разделиха ме със семейството ми.
Пътувах 3 дни и 3 нощи без храна и сън.
Може ли да пренощувам тази вечер в манастира ви?
Влез, дете мое. Добре дошла в Селебринския манастир.
Нахрани се и след това си почини.
- Благодаря.
Събуди се... Ела с мен.
Ти не си от хората на Кейгън, нали? - Не.
Не искам да ви навредя, но трябва да тръгвам.
Съжалявам, но не можеш да си тръгнеш.
Изглежда, че си поела Окото в себе си.
Орденът ни го пази от векове.
Защо го пазите?
Защото Окото притежава сила.
Сега, поради някаква причина, Окото се всели в теб.
Има три талисмана. Око, ребро и сърце.
Принадлежали са на отдавна мъртъв вампир.
Той открил трите елемента, които убиват вампирите.
Вода, светлина и разпятието.
Скоро обаче той бил победен
и тялото му било разфасовано.
Елементите били разпръснати,
далеч от достоянието на вампирите.
Ако някой ги събере отново,
ще се превърне във вампир, достатъчно силен, за да контролира света.
- Светът не ме интересува.
Мисията ми е различна. Нямам лоши намерения.
Ти си вампир,
но носиш разпятието...
Аз съм дампир.
- Значи наследницата на Кейгън е негова враг?
- От къде знаеш за мен?
От години се говори, че Кейгън търси
опасно си дете.
Кръвната му връзка е достатъчно силна, за да създаде такова.
Той е най-големият ни враг.
Има армия от наемници.
Хора, които са избрали да му служат, вместо да умрат.
Хората могат да ходят денем, когато вампирите не могат.
Сега разбираш защо не мога да ти позволя да си тръгнеш заедно с Окото.
- Отче! Отче! Нападнаха манастира!
Не му позволявай да вземе окото.
Къде е Окото?
Глупак...
Убий я!
Да вървим.
Той щя е заведе при Кейгън. Трябва да се върнем в Бримстон.
Изпрати писмо, че манастирът е бил нападнат
и че Окото е изчезнало.
Знакът на Бримстон.
Приближи се.
Не се страхувай.
Това е едно от скривалищата им. - Защо Домастир я води тук?
Сигурно иска да нахрани и скрие от слънцето.
Окото е у нея. Трябва да я заловим.
Трябва да я върнем в Бромстон преди да е станало твърде късно.
Леонид.
Домастир, домастир. Защо притесняваш спокойствието ми със приятелката ти?
Ще остана тук докато се стъмни.
Ще се позабавляваш ли с нея, Домастир?
Може ли и аз?
- Не, Леонид. Тя принадлежи на Кейгън.
На Кейгън най-силният...
от всички вампири!
Защо тогава, Домастир...
не го виждам?!
Да!
Тя идеално ще пасне в колекцията ми.
Докосни я и ще ти отсека пръстите.
Ти си толкова посветен слуга.
Хубаво. Задръж я.
Имам повече от достатъчно,
които да задоволят нуждите ми,
но нямам нито една с такива очи.
Тя остава.
Изведете го!
Помощ...
- Дръж го!
Как успя да вземеш Окото?
Дай ми го и
ще те оставя жива.
Дай ми го.
Дай ми Окото! Дай ми го!
Ще го изтръгна от лицето ти!
Е, срещаме се отново.
Владимир, винаги съм се възхищавал на дързостта ти. Много жалко, че сега ще умреш.
Идиот си, Владимир!
Окото! Окото! - Леонид!
Да я пренесем!
От къде си сигурен, че тя ще ни бъде полезна?
Тя вече ни беше полезна. Попречи на Кейгън да вземе Окото.
- Да, Владимир, но... - Чуй.
Убивам вампири още от преди да се родиш.
Винаги съм подозирал или надявал, че нещо ще се промени.
- Трябва да имаме в предвид каква е тя всъщност, Владимир.
Ако беше най-обикновен вампир, преминаването над водата щеше да я убие.
Също така носи кръст.
Повечето вампири не харесват разпятията.
Къде ме водите? - Бъди благодарна, че си още жива.
Помогнахме си взаимно. Повече нямам нужда от вас.
Би трябвало да те одера. И да те окача на показ.
- У нея е Окото. По някакъв начин то е станало част от нея.
Разбирам.
Трябва да ми я доведеш жива.
Остави ме. Ще те уведомя за нови заповеди.
Сигурно има име. Дампирът...
- Наричат я Рейн.
Какво е това място?
- Щабът на обществото Бримстон.
Дано знаеш какво правиш. Те обиха посланник в манастира.
Господарю, медальонът е тук.
Отлично.
Този дампир носи само неприятности.
Би трябвало да се съсредоточим върху Кейгън.
Намерих нашия знак в манастира.
Този, който го носеше е бил ухапан от вампир
и това не е всичко.
Реброто е у Кейгън.
Освободете ме.
Как да сме сигурни, че няма да ни нападнеш?
Вече ви казах.
Не жадувам за човешка кръв.
Имате живи животни. Ще изям някой плъх.
Ще се възстановя и ще си тръгна.
Не й вярвам.
Искам същото нещо като вас.
Да унищожа Кейгън.
Казвам ви истината. Той изнасили майка ми
и после я уби пред очите ми.
Къде е тя?
Къде е момичето? - Няма никакво момиче!
Сам ще я намеря.
Понякога трябва да имаме вяра в околните.
Знаеш, че не можеш сама да се изправиш срещу Кейгън.
Можеш да останеш тук и да се подготвиш заедно с нас.
Благодаря.
Ще си получа ли оръжията?
Когато му дойде времето.
Дай и от каквото има нужда.
Да, Катрин.
- Какво следва? Нима ще отвориш вратите на вампирите?
Това е нелепо.
- Лоялна съм ти, Владимир,
но ти нарушаваш уроците на учителите си.
Вярата ти в околните ме плаши.
Какво ще стане с Бримстон ако настане битка?
Не знам всички отговори.
Губим силата си.
Хайде!
Контрол!
- Физическата сила без контрол не служи за нищо.
- Още веднъж. От начало.
Това беше на една приятелка.
- Знам човек, който може да го оправи.
Икономката ни ти праща дрехи,
които се надява да харесаш.
Добре ли си?
Откакто съм тук чувам гласове, които непрекъснато са в главата ми.
Сигурна ли си, че няма причина? - Не знам.
Ако си в настроение
си добре дошла да вечеряш с нас.
Не мисли, че храната която ядете представлява интерес за мен.
Държиш се така все едно ти си единствената, която чувства болка.
- Ти какво знаеш за болката?
Кейгън ми е баща.
Майка ми беше убита пред очите ми.
Майка ми и баща ми бяха убити...
Владимир.
Онези се канеха да ухапят и мен.
Ако Владимир не беше дошъл нямаше да съм тук днес.
Владимир. Себастиян. Храната ви.
Май съм седнал на детската маса.
Храната ни свършва.
- Трябва да отидем до града за провизии.
- Не. Идеята не е добра.
- Ще готвим това, което имаме. - Трябва да се храним.
Може би спасителката ти ще вечеря с нас.
Добре дошла. Ще седнеш ли при нас?
Стана много популярна, нали?
Мисля, че ти донесе надежда в обществото.
- Това изненадва ли те? - Мислех, че ще се страхуват от мен.
Страхуват се само от непознатото.
- Може ли да видя зъбите ти?
Харесват ли ти дрехите?
Да. Благодаря.
Татко,
в дните след като получих писмото ти
станах свидетелка на странни неща, непознати до сега.
Мисля, че си прав.
Бримстон е загубен.
-Погрижи се това писмо да пристигне бързо.
Много е важно. - Да, Катрин.
Медальоните на враговете ни.
Остана само Бримстон.
Събери армията ми.
Настъпи часът да нанесем последния си удар, верни мои войници.
Обиколете земята, намерете обществото Бримстон и го унищожете,
доведете ми дампира, не оставяйте живи хора по пътя си.
Обещанието за вечен живот чака тези, които победят.
Тези които се провалят ще намерят само смърт.
- В добра форма си. - Накрай да се разберем за нещо.
Себастиян, Владимир те вика. Чака те в голямата зала.
- Напредваш.
После ще продължим.
- Дуалираш ли се? - Малко.
Биеш се слабо. Не влагаш много от себе си.
Това е планът ми. Заблуждавам те.
На плана ти също му липсва нещо.
Но все пак те отблъсквам.
- Не съвсем.
Учителят ми беше велик войн.
Той смята, че дори в Бримстон има предатели.
Баща ми!
- И къде е този войн? - Той се превърна в наш враг.
Вампир. Служа на Владимир
и на обществото, което защитава хората.
В какво се изразява лоялността ти?
- Любопитна си.
Целта ми е да изпълня волята на баща ми.
Да убия това, в което той се превърна.
Както виждаш, всичко може да излезе от контрол.
Трябва да внимаваш повече.
Държи приятелите си близко, а враговете още по-близко.
Владимир ми го каза.
Ще продължим по-късно.
Добър вечер, графе. Кейгън ви поздравява.
Сигурно си очаквал това писмо от Бримстон? От Катрин?
Стига си ме замерял с разни неща.
- Знаеш ли, Елрик Кейгън не проявява търпение и не обича амбициозните вампири.
Особено тези, които са рискови.
Не мисля, че кореспонденцията с дъщеря ми
касае господаря ти.
- Значи планираш нещо. - Плановете са за хората.
За нас съдбата е по-подходяща.
Къде се намира Бримстон? Кажи ми веднага или ще си понесеш последствията.
Усещаш несигурността, нали?
Вече нищо не е сигурно.
Бъдещето трябва да е в ръцете на човешки същества,
а не в тези на кръвожадни вампири.
Между другото, това е покана.
Поканих дъщеря ми Катрин, отнася се и за Кейгън...
да се присъедини заедно с мен към, така да се каже, един по-добър свят.
Благодарността на Крейгън или гнева на Крейгън.
Къде се намира Бримстон?
Наистина ли очакваш...
да предам дъщеря си?
- Странно.
Не приличаш на доблестен човек.
Дай ми картата!
Дайте съдбата ни.
Тръгваме веднага. Няма време за губене.
Вземи Себастиян със себе си.
Катрин, искаш ли да поговорим за нещо?
Не трябва да пътуваш с нея.
Тя ще те застраши. Кейгън със сигурност я търси.
Ти си важен войн за обществото Бримстон.
Работата ти през годините
има основен принос за борбата и оцеляването ни.
Никой никога не е поставял на съмнение това.
Не търся похвали, Владимир.
- Просто искам да се чувствам сигурна. - Ти си нашият водач.
Рейн е боец.
Ще взема Себастиян, щом така искаш.
Приятел съм с чичо ти от много години.
Той е един от защитниците на това общество.
Чудесно е, че можем да работим с него.
Кажи на чичо си, че има посетители.
Мога ли да ви помогна с нещо?
Да слезем долу.
Внимавайте къде стъпвате.
Интересно място.
Трябва да действаме бързо.
Какво е това?
Барут от Китай.
Ще го вземем.
Всичко готово ли е?
Вземете още нещо, ако ви трябва.
Светена вода.
- Подарък от Бримстон. - Благодаря.
Атакуваха Бримстон... Всички са мъртви...
- Не е възможно. - Домастир и армията му...
Има ли оцелели?
Не можете да се върнете. Прекалено много са.
- Търсили са теб. - Как са ни намерили?
Явно са намерили начин.
Нещо не е наред.
- Как са разбрали? - Кейгън иска това.
Да примами останките на Бримстоун обратно,
за да ни унищожи веднъж завинаги.
Домастир ще плати с живота си за тази касапница.
Щом искат битка, ще я получат!
Беше Катрин...
Децата ще получат свободата си.
Поколението на Бримстон ще се превърне във вампирско поколение.
Никога!
Тя ни предаде...
Мъртъв е.
Просто ме пусни, Себастиян. - Не мога.
- Трябва. - Къде отиваш?
Продължавам сама.
Всеки, който се доближи до мен умира, Себастиян.
Дойдоха за мен и за Окото.
Не беше нужно онези хора да умират. И вие не трябва да сте с мен.
- Не е нужно да го правиш. - Ще намеря сърцето.
С два талисмана мога да посрещна Кейгън.
Как мислиш, че ще намериш Сърцето?
Чувам го.
Довиждане, Себастиян.
Почакай. Ето.
Можеш да го носиш с гордост.
Моля те.
Вземи...
Това ще те пази.
Няма следа от нея.
Сър, няма я и сред мъртвите.
Може би никога не е била тук.
Връщаме се при Кейгън.
Пригответе лодките. - Да, сър.
Насам...
Може би пророчеството е истина.
- Дори да намери Сърцето не може сама да се изправи пред Кейгън.
Нищо не намерих.
- Сигурна ли си, че е тук? - Съмняваш ли се?
Дядо ми го е скрил тук.
Трябва да го намерим.
Защо оставихме другите да умрат?
- Или те или всички нас?!
Пожертвахме ги, за да оцелеем. Бримстон е минало.
Няма да се преклоня пред никого.
Предпочитам да умра отколкото да изпълнявам заповедите на Владимир.
Няма да позволим на Кейгън да ни отнеме свободата.
Сърцето ще отиде при баща ми.
Ако искате да живеете ще пазите входа докато се върна.
- Да, Катрин.
Няма да дойде. Би било лудост.
- Не се тревожи, Себастиян. Ще дойде.
Идвам при Кейгън.
Какво прави?
Донесох Сърцето за баща ми.
Дай ми го. Хайде.
Имаш каквото искаше. Сега ме заведи при Кейгън.
За мен ще бъде удоволствие. Заведете я.
Е, Себастиян...
боя се, че има само един начин да влезем.
Влизай!
Господарю.
Дампирът дойде и донесе Сърцето.
Отлично.
- Да я доведа ли? - Още не.
Точно в полунощ
се пригответе да видите началото на нова ера.
Опразнете залата.
Опразнете залата! Ходом!
Марш!
Хайде!
Оставете ги живи. Заведете ги в клетките.
В клетката!
Удвоете охраната на замъка.
Тази вечер плъховете ще пируват.
Приятен престой.
А ти скъпа моя, ще останеш за церемонията.
- Не знам нищо за никаква церемония. - Окото, дампирке.
Церемонията по измъкване на Окото.
- Рейн, добре ли си? - Да.
Радвам се, че и двамата сте живи.
- Може да не сме само ние. - Може Катрин все още да е жива.
Ако не е, поне е загинала достойно.
Надявам се да е жива.
Какво знаеш за тази церемония?
Това е древен вампирски обичай, създаван за защита на талисманите
в случай, че попаднат в чужди ръце.
Какво ще стане с мен?
Това е само легенда. Казват, че се изважда душата на жертвата.
Чуйте.
Вече не знам какво ще стане с мен.
Надявам се, не ме смятате за толкова глупава
да си мисля, че бих могла да го победя.
Но няма намерение да спра да се бия дри за секунда.
Нито пък ние.
Отвори.
И вържете ръцете и.
Време е за церемонията.
Да вървим.
- Трябва да се измъкнем от тук, Владимир. - Да трябва да опитаме.
Дори напълно победена пак не се покоряваш.
Щом аз съм победена, а ти си толкова силен
защо трябва да умра окована и държана от стражите ти?!
Рискът си струва. Благодаря ти, че ми донесе Сърцето.
И за миг не бях помислил,
че мога да го получа толкова лесно.
Ако оживееш след тази церемония, което е малко вероятно,
можеш да останеш в замъка ми.
Предпочитам да гния в килия отколкото да седя на масата ти!
Така да бъде.
Да започваме.
- Стража! Приятелят ми не е добре.
Не знам какво му стана.
Отдръпни се.
Не беше трудно.
Дивачка!
Моля, продължи.
Това е краят на Бримстон.
Имаш Сърцето у теб. Дай ми го.
Ще трябва да го изтръгнеш от гърдите ми.
Така да бъде.
Стилна си, Рейн, но нямаш опит.
Дай ми сърцето и ще те пощадя.
Предпочитам смъртта пред това, да си ми господар.
Ще взема сърцето и чрез обединениете талисмани...
вампирите ще управляват света.
Горко ти ако не успееш.
Векове наред си криехме в сенките без да нададем глава.
Копнеехме за свобода, Рейн.
- Обрече ме когато изнасили мама.
Ще се погрижа тя да бъда отмъстена.
Неблагодарна кучка.
Избра да си човек и сега ще умреш като такъв.
Сам ще я намеря...
- Ранена си. - Не ме интересува. Кейгън е мъртъв.
Ти как си?
Не! Не! Не!
Моля те. Моля те.
Не е нужно да умираш.
Времето ми свърши...
Кейгън е мъртъв.